zapalice žluťuchovitá 
Isopyrum thalictroides L.
čeleď: pryskyřníkovité  – Ranunculaceae 

synonyma : Helleborus thalictroides

anglický název: siskiyou false rue anemone

Areál rozšíření: :
Pyreneje, střední Francie, jih a východ střední Evropy, jihovýchodní     Evropa, Bělorusko, Ukrajina 
ČR: Převážně v mezafytiku, méně v termofytiku a oreofytiku; hojně v karpatské části Moravy, dosti šasto ve vých. Čechách až do Pojizeří  a dále na Křivoklátsku a Karlštějnsku, jinde vzácně. V kolinním až suprakolinním stupni, vzácněji v planárním a submontánním až montánním (min.: Lanžhot, 155 m; max.: Moravskoslezské Beskydy, Radhošť, 1120 m) (Hejný S., Slavík B. 1988)

Popis rostliny: 
•	vytrvalá bylina 
•	plazivý oddenek 
•	lodyhy 15 – 25 (- 30) cm vysoké, přímé tenké, v dolní části nevětvené, bezlisté, v horní části větvené, listnaté, lysé nebo v dolní třetině jemně pýřité až řídce odstále chlupaté, často hnědě až červenohnědě naběhlé
•	listy: přízemní dlouze řapíkaté, řapíky až 12 cm dlouhé, v dolní polovině řídce chlupaté, čepel dvakrát trojčetná, v mládí často červenofialově až hnědofialově naběhlá, lístky řapíčkaté, široce obvejčité, tupé, většinou nepravidelně 3laločné až 3sečné, lysé; lodyžní listy podobné, s kratším řapíkem, 2 – 3,5 cm dlouhé, nejhořejší jednoduše 3četné až 3laločné, přisedlé; palisty blanité, 2,5 – 3 mm dlouhé
 	(u listů, stonku a kořene nezapomenout na případné metamorfózy a jejich funkci)
•	květy: oboupohlavné, jednotlivé, terminální, na dlouhých, 1,ě – 3,5 cm dlouhých, přímých stopkách, 12 – 18 (- 20) mm velké, bílé, vzácně světle růžově fialové; okvětní lístky (4-) 5 – 6 (- 7), eliptické, obvejčité až široce kopinaté, 8 – 12 (- 14)mm dlouhé, 5 – 8 mm široké, rozestálé; nektariových lístků 5 – 6, kornoutovitých, 1 – 1,4 mm dlouhých; nitky tyčinek tenké, prašníky žloutkově žluté; pestíky lysé
•	doba květu: III – IV (-V) 
•	plody, případně semena: měchýřky eliptické až široce obvejčité, silně zploštělé, 6 – 8 (- 10)mm dlouhé,s krátkým, tenkým, mírně zahnutým zobánkem; semena ve dvou řadách, kulovitě vejcovitá, 2 – 3 mm dlouhá (Hejný S., Slavík B.1988)

Obsahové látky: 
alkaloidy, kyanogenní glykosidy (triglochinin, p – hydroxymandelonitril, )

 kyanogenní glykosidy: Jde o glykosidně vázaný kyanhydrinový (2-hydroxynitril) aglykon s cukernou složkou. Hydrolysou (vlivem enzymu emulsinu nebo mu podobného) se z těchto glykosidů odštěpí glukosa a kyanovodík.
Toxicitu způsobuje právě uvolňovaný kyanovodík zabraňující utilizaci kyslíku a inhibující cytochromoxydasu terminálního respiračního enzymu, ani však další uvolněné látky nejsou biologicky indiferentní, jedná se o aceton, 2-butanon, benzaldehyd, p-hydroxybenzaldehyd apod. Přes vysokou toxicitu kyanovodíku, bývají kyanogenní glykosidy obvykle přeceňovány. Nachází se totiž v rostlinách ve velmi nízkých koncentracích, navíc uvolňování kyanovodíku z nich je velmi pomalý proces závisející na přítomnosti specifických enzymů, takže obvykle nedochází ke kumulaci potřebného množství. (Hejný S., Slavík B. 1988; www.biotox.cz/toxikon/rostliny/glykosidy.htm)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: vlhké humózní listnaté lesy, úpatí lesních svahů, rokle, křoviny, uzavřená údolí, vzácně v suťových lesích, od nížin do podhůří
Podmínky růstu: vyžaduje vlhko a stinné polohy, kvete však před olistěním stromů – tedy na výslunní
Společenstva: společenstva bučin, habrových doubrav a svahových subxerofilních doubrav na kyselém podkladu (J.Kolbek a kol. 1999; Hejný S., Slavík B. 1988)

Zajímavosti: 
•	řazena do kategorie chráněných rostlin C4 – tato kategorie zahrnuje taxony, u kterých lze předpokládat v krátké době ohrožení, zároveň jsou do této kategorie řazeny i taxony nedostatečně prostudované, u nichž zatím nelze přesněji určit stupeň ohrožení; v současné době je v kategorii C4 začleněno 277 taxonů, což představuje 10 % cévnatých rostlin ČR (www.rostliny.nikde.cz)
•	na Křivoklátsku u Zbiroha poprvé objevena profesorem rakovnické reálky Robertem Krejčem (mimo jiné sepsal pozoruhodnou fytogeografickou studii té doby o Blanském lese) (J.Kolbek, F. Mladý, V Petříček a kol. 1999)
•	vyskytuje se v lokálním biokoridoru, kteý je součástí místního ÚSES – Hostětín (tato obec se nachází v CHKO Bílé Karpaty):
Biokoridor 1 – přerušovaný biokoridor tvořený břehovými porosty Bukovinského potoka  s významnou funkcí toku hmoty. V části pod obcí se projevuje jako stabilizační prvek s vyšší biodiverzitou. Negativně je ovlivněn intravilánem a náspem železniční trati, které mají charakterčástečných bariér – v těchto úsecích si biokoridor zachovává funkce v rámci hydrického transportního systému. Tok teče převážně v mělkých údolních zářezech s dynamicky probíhajícími erozními a akumulačními procesy. V klenbových společenstvech převládají původní dřeviny (olše lepkavá – Alnus glutinosa, jasan ztepilý – Fraxinus excelsior, javor klen – Acer pseudoplatanus, habr obecný – Carpinus betulus, buk lesní – Fagus sylvatica, dub zimní – Quercus petraea, lípa malolistá – Tilila cordata, vzácně jilm habrolistý – Ulmus carpinifolia) s výskytem ohrožených druhů ( kosatec žlutý – Iris pseudocorus, lilie zlatohlávek – Lilium martagon, zapalice žluťuchovitá – Isopyrum thalictroides aj.)
(www.veronica.cz/hostetin/krajina)

Použitá literatura: 
Hejný S., Slavík B. (1988): Květena ČSSR – 1. díl. Academia Praha: 382
Kolbek J., Mladý F., Petříček V. a kol. (1999): Květena Chráněné krajinné oblasti a Biosférické rezervace Křivoklátsko. Praha: 12