vrba obecná
Salix caprea L.
čeleď: vrbovité - Salicaceae

synonyma: vrba jíva

slovenský název: vŕba rakyta
anglický název: Goat willow, common willow
německý název: Salweide
francouzský název: Marsault
italský název: Salice, salicone
lidový název: kočičky

Původ druhu: 
Náš původní druh.

Areál rozšíření: 
Euroasijský druh. V Evropě rozšířena po celém území s výjimkou jižní části  Pyrenejského a Balkánského poloostrova, chybí na Islandu. Výškové rozpětí je značné od nejnižších poloh přes celou lesní oblast až k hranici lesa (Alpy 2000 m). U nás je to běžný druh na celém území ČR. (ÚRADNÍČEK L., CHMELAŘ J. 1998) 

Popis rostliny:
•	Vytrvalá dřevina
•	Kořenový systém je všestranně  rozvinut, sahá daleko od kmene a druh je dobře upevněn i v kamenitém podloží nebo rozpadlém zdivu. 
•	Více kmenný keř až strom dorůstající výšky 5-10 , průměr kmene 50 cm a stáří 40-60 let. Borka zpočátku hladká s kosočtverečnými lenticelami, které jsou dobrým rozlišovacím znakem, později podélně brázditá tmavošedá. Letorosty hnědozelené lysé nebo jen v mládí řídce chlupaté, dřeň hnědá. Výmladková schopnost na kmeni i na pařezu je velmi dobrá.
•	Pupeny střídavé, vejčité na konci zobanovitě zahnuté, šedozelené, lysé 3-4 mm dlouhé. Listy střídavé, eliptické , čepel 7-11 cm dlouhá a 3-5 cm široká svrasklá se 7-10(11) páry postraních žilek, krátce zašpičatělé (špičky někdy zkroucené), okraj čepele slabě pilovitý až celokrajný, na líci tmavozelená lysá, slabě lesklá, hlavní žilka vystupuje a je jemně chlupatá. Rub s výrazně vystupující žilnatinou, která je šedobíle chlupatá. Řapík až 2 cm dlouhý, palisty polosrdčité, velké dlouho vytrvávající.
•	Květní pupeny až 8 mm dlouhé. Dvojdomé jehnědy se objevují pře olistěním. Před rozvinutím obklopeny bílým chmýřím pocházející od dlouze vousatých podpůrných listenů, jenž je chrání před mrazem. Jehnědy téměř přisedlé na bázi s několika šupinovitými listeny. Samčí vzpřímené s kopinatými listeny květy se 2 tyčinkami, nitky téměř lysé. Samičí jsou delší a štíhlejší se stopkatým přitiskle chlupatým semeníkem, čnělka krátká, blizny přitisklé dvoulaločné nazelenalé, 1 nektarová žlázka. 
•	Květenství: jehněda
•	Doba květu: III. – V.
•	Tobolky až 10mm dlouhé a v každé chlopni tobolky 5-7 základů semen. Produkuje velké množství drobných ochmýřených semen přenášených větrem s vysokou klíčivostí.
(HEJNÝ S., a kol. 1990, STEINBACH G.1998, RADUŠKA D. a kol. 1986) 

Obsahové látky: 
Celulosu, barvivo, tříslo. (ÚRADNÍČEK L., CHMELAŘ J. 1998) 

Ekologie: 
Je to druh světlomilný, snáší jen slabé boční zastínění. Roste na relativně suchých stanovištích a tím se liší od ostatních. Špatně se přizpůsobuje nadbytečnému množství vody. Je ji lhostejné složení půdy, vegetuje na nejrůznějších geologických podkladech od kyselých hornin až po vápenec. Dobře se ji daří na propustných podkladech. Na rašeliništích neobstojí. Odolná extrémním klimatickým vlivům. Toleruje různou délku vegetačního období. Odolná městskému a průmyslovému prostředí. (ÚRADNÍČEK L., CHMELAŘ J. 1998) 

Význam a využití v praxi: 
V lesích plevelná dřevina. Ceněna je především včelaři, protože poskytuje bohatou pastvu v časném jaru. Ze dřeva se dělalo dřevěné uhlí nebo se využívalo k výrobě celulosy. Kůra se zpracovávala na barvivo a poskytovala tříslo, kterého obsahuje ze všech vrb nejvíce. (ÚRADNÍČEK L., CHMELAŘ J. 1998) 

Zajímavosti: 
Nelze ji množit řízky. Po přeschnutí její vysoká klíčivost rychle klesá. V zahradách se hodně pěstují různé kultivary Salix x Smithiana., kříženec jívy a košikářské. Jako ,,květná“ je jíva označovaná v katolických oblastech střední Evropy, protože její „kočičky“ slouží k výzdobě kostelů na Květnou neděli. (STEJNBACH G. 1998, ÚRADNÍČEK L. CHMELAŘ J. 1998) 
                                                                                                                                                                         
Použitá literatura:
HEJNÝ S. a kol., (1990) Květena České republiky 2, Academia Praha: 472
STEJNBACH G., (1998) Průvodce přírodou – KEŘE, IKAR Praha: 190
RANDUŠKA D. a kol. (1986) Barevný atlas rostlin, Profil Ostrava: 272
ČERVENKA M. CIGÁNOVÁ K., (1972) Klíč k určování dřevin podle pupenů a větviček, SPN Praha: 136
KRUSSMANN G.,(1978) Evropské dřeviny, Státní zemědělské nakladatelství Praha:112
TOMAN  J. HÍSEK K., (2001) Přírodou krok za krokem – rostliny, Albatros Praha: 74