vratič obecný
Tanacetum vulgare L.
čeleď: hvězdnicovité – Asteraceae

synonyma: Chrysanthemum tanacetum, Chrysanthemum vulgare /L./Bernh.

slovenský název: vratič obyčajný
anglický název: Common tansy
německý název: Gemeiner Rainfarn

Původ druhu:
Jižní Evropa, u nás zdomácněl (Janča J., Zentrich J.A.1997)

Areál rozšíření: 
Celá Evropa, západní Sibiř, západní Asie; v USA,velké Británii a Polsku se pěstuje pro destilaci silice (Pokorný V. a kol. 2001; Jirásek V., Starý F. 1989)

Popis rostliny: 
•	druh jednoletý nebo vytrvalý, dřevina x bylina: silně aromatická,léčivá až jedovatá,jednodomá vytrvalá bylina
•	kořenový systém: mělký (Pokorný V. a kol. 2001)
•	stonek a výška rostliny: stonek je přímý, hranatý, lysý, dřevnatějící, v horní části rozvětvený a výška závisející na stanovišti je 0,5 – 1,5m (Vermeulen N. 1999; Aichele D., Golteová – Bechtleová M. 1996; Klempera J. 1996)
•	listy: střídavé, podlouhle vejčité, jednoduše nebo dvojitě peřenosečné až peřenolaločné, s 5 – 12 jařmi kopinatých, zastřihovaně pilovitých, žlaznatě tečkovaných úkrojků, mezi nimi jsou na vřetenu zoubkaté laloky (Amann G., Summererová C. 2001; Janča J., Zentrich J.A. 1997)
•	květy: sytě žluté úbory jsou 7 – 1mm široké, terčovité, ploché, paprskové jazýčky květu chybí, lůžko úboru je vyplněno dření a bez plevek, úbor je podepřen zákrovem, ten je střechovitě víceřadý, polokulovitý, lysý, jeho listeny tuhé, světle zelené a na špičce blanité, tyčinky jsou souprašné, semeník spodní ze 2 plodolistů (Amann G., Summererová C. 2001; Janča J., Zentrich J.A. 1997; Jirásek V., Starý F. 1989)
•	květenství: koncová chocholičnatá lata složená z 10 – 70 drobných úborů (Janča J., Zentrich J.A. 1997)
•	doba květu: VII. – IX.
•	plody, případně semena: obkuželovité nažky 1,5 – 1,8mm dlouhé, s 5 vyniklými podélnými žebry, světle až tmavě hnědé, na vrcholu se zoubkatým lemem kalicha, bez chmýru (Jirásek V., Starý F. 1989; Mikulka J. a kol. 1999)

Obsahové látky: 
droga obsahuje prudce toxické silice (0,5 – 1,5 %), ve kterých převažuje thujon tanaceton (70 %), dále pinén, kafr, borneol, thymol, chamazulén, kamfen, sabinen, terpen, limonen a cineol, kromě silic rostlina obsahuje hořčinu tanacetin, flavonové glykosidy, třísloviny, organické kyseliny, polyiny, polysacharid inulín, stopy alkaloidních bází a luteolin-glukosid (Pokorný V. a kol. 2001; Janča J., Zentrich J.A. 1997; Jirásek V., Starý F. 1989)

Ekologie :
Stanovištní podmínky: ruderální porosty u cest, na železničních náspech, rumištích, také na slunných okrajích lesa, v křovinách , na mýtinách, mezích, březích řek a houštích, od nížin až do středohoří (Aichele D., Golteová – Bechtleová M. 1996; Amann G., Summererová C. 2001)
Podmínky růstu: půda vlhká, výhřevná, živná, neutrální, humózní, kamenitá, písčitá, hlinitá i jílovitá, s vyšším obsahem N (Janča J., zentrich J.A. 1997)
Společenstva: masově se vyskytuje ve fytocenózách pozměněných člověkem (Krejča J. 1997)

Význam a využití v praxi: 
Zemědělský význam: u nás méně významná plevelná rostlina, lze použít i do suchých vazeb (Pokorný V. a kol. 2001)
Průmyslové využití: vrcholky kvetoucího vratiče obsahují barvivo, kterým se barví vlna a látky na žlutou, zelenou nebo hnědou barvu (Vermeulen N. 1999)
Využití v lékařství, léčitelství, farmacii: od vnitřního užívání se dnes upustilo pro malé rozpětí mezi dávkou terapeuticky účinnou a toxickou, vně se používá pro poměrně silné antibiotické účinky na nehojící se rány, horké koupele rukou a nohou mají silné antirevmatické působení, nebo masáž revmatismem postižených svalů a kloubů mastí s přídavkem vratiče. Nejčastěji se tedy používá nálev na koupel a mast. Nejjedovatější účinky má éterický olej (silice), jehož 15g tvoří smrtelnou dávku pro dospělého muže, se silicí však běžně nelze přijít do styku. (Janča J., Zentrich J.A. 1997)

Zajímavosti: 
Vratič se pěstoval jako kultovní a insekticidní rostlina a od středověku jako významná léčivka, hlavně na vyhánění hlístů, úpravu zažívání, revmatismus i potraty, sušené rostliny se dále vkládaly do šatníků, jako ochrana proti molům a jinému hmyzu. Podle květomluvy její darování znamená: ,,Láska často i poblouzní.” (Jirásek V.,Starý F. 1989; Janča J., Zentrich J.A. 1997; Klempera J. 1996)

Použitá literatura:
Aichele D., Golteová – Bechtleová M. (1996): Co tu kvete? Kvetoucí rostliny střední Evropy ve volné přírodě. Ikar Praha: 146
Amann G., Summererová C. (2001): Lesní rostliny. J. Steinbrener s.r.o. Vimperk: 368
Janča J., Zentrich J.A. (1997): Herbář léčivých rostlin(5). Eminent Praha: 88 – 91
Jirásek V., Starý F. (1989): Atlas léčivých rostlin. Státní pedagogické nakladatelství Praha: 109
Klempera J.(1996): Květomluva aneb Řekni to květinou. Horizont, a.s. Praha: 151 
Krejča J. (1997): Velká kniha rostlin, hornin, minerálů a zkamenělin. Příroda Bratislava: 154, 337
Mikulka J. a kol. (1999): Plevelné rostliny polí, luk a zahrad. Redakce časopisu Farmář – Zemědělské listy Praha: 129
Pokorný V. a kol. (2001): Zahradnický slovník naučný 5 R – Ž. Ústav                 zemědělských a potravinářských informací Praha: 468
Vermeulen N (1999): Encyklopedie bylin a koření. Rebo production Čestice: 284