vraní oko čtyřlisté 
Paris quadrifolia L. 
čeleď: triliovité  – Triliaceae 

Původ druhu: 
Euroasie (Kolektiv autorů 1993)

Areál rozšíření: 
V ČR roztroušeně, v horách vzácně. Celkově roste v Evropě vyjma nejsevernějších oblastí, na jihu ostrůvkovitě, dále v Malé Asii, na Sibiři po Altaj. 
(http://botanika.wendys.cz/kytky/K313.php)

Popis rostliny: 
§	vytrvalá jedovatá bylina s plazivým šupinatým oddenkem
§	stonek lysý vzpřímený, výška 10 až 40 cm
§	listy jsou většinou seskupené do přeslenu na vrcholku stonku, většinou do čtyřčetného, někdy do pěti nebo šestičetného, široce eliptické, lysé, se síťnatou žilnatinou	
§	květy: květ jediný, koncový, na stopce dlouhé 2 až 5 cm, je pravidelný s nenápadným okvětím; kališní lístky čtyři, kopinaté; okvětní lístky také čtyři, zelené, čárkovité; osm  tyčinek (zřídka více) 
§	doba květu: od IV do VI
•	plodem je až 1 cm velká bobule, černá, modře ojíněná (Aichele D., Golteová – Bechtleová M. 1996, Deyl M., Hísek K. 2003, Kolektiv autorů 1993, Lippert W., Podlech D. 1999, http://botanika.wendys.cz/kytky/K313.php,
 http://www.biotox.cz/naturstoff/biologie/bi-1d-01-lil.html)

Obsahové látky:
V celé rostlině, nejvíce však v oddenku a v bobulích, jsou přítomny hlavně jedovaté saponiny (chemické rostlinné glykosidy tvořící pěnivý roztok) paristyfnin a paridin, jenž se štěpí v glukózu a paridol. Dále je přítomen asparagin, kyselina citrónová, v semenech tuk, v bobulích červené barvivo.
Droga způsobuje podráždění žaludku a střev, občas se uvádí i účinky na srdce, jež však nejsou prokázané. U člověka rostlina vyvolává stavy vzrušení, provázené trávicími těžkostmi. Přestože je vraní oko silně jedovaté, otravy jím jsou vzácné a nekončívají smrtí, neboť účinné látky se jen obtížně vstřebávají. Nejčastěji se otravy objevují u dětí, které mohou zaměnit bobule vraního oka za jiné jedlé plody, například malé třešně. Bobule chutná díky saponinům nepříjemně hořce. Otrava se projevuje zvracením, průjmem, bolestmi hlavy, podrážděním ledvin, slabostí, zúžením zorniček. Léčí se výplachem žaludku a podáním absorpčního uhlí. Zvířata obvykle rostlinu pro nepříjemný zápach i chuť odmítají. 
(Aichele D., Golteová – Bechtleová M. 1996, Deyl M., Hísek K. 2003, Klimeš L. 1983,   http://www.biotox.cz/naturstoff/biologie/bi-1d-01-lil.html, http://botanika.wendys.cz/kytky/K313.php)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: roste v lužních lesích, hojně se vyskytuje ve vlhčích listnatých lesích, zvláště v bučinách a v křovinných porostech, vzácněji se může vyskytnout také v jehličnatých lesích
Podmínky růstu: roste na výživných, humózních, hlinitých půdách a na místech provlhčených spodní vodou
(Deyl M., Hísek K. 2003, Lippert W., Podlech D. 1999,
 http://botanika.wendys.cz/kytky/K313.php, 
 http://www.biotox.cz/naturstoff/biologie/bi-1d-01-lil.html )

Význam a využití v praxi:
Užívá se v homeopatii při závratích, bolestech hlavy nervového původu, migrénách, palpitaci srdce (bušení srdce vnímané jako nepříjemný pocit) nebo zánětu nosohltanu. V lidovém léčitelství se dříve užívalo vraního oka jako ochranného prostředku proti nakažlivým nemocím, čerstvé listy se přikládaly na vředy a rány. 
(Klimeš L. 1983, Kolektiv autorů 1993, http://botanika.wendys.cz/kytky/K313.php)

Zajímavosti: 
Latinské rodové jméno je převzato z řecké mytologie - bobule představuje jablko sváru z báje, ve které Paris rozsoudil spor tří bohyň (spor mezi Athénou, Hérou a Aphrodité o cenu pro nejkrásnější z nich); nebo je též převzato z latinského slova paris, což znamená rovný, stejný - podle stavby listového přeslenu a květu.
Květy vraního oka jsou bez zápachu. Přesto je nezřídka navštěvují mouchy masařky. Snad považují lesklý semeník za tekutinu (tzv. šálivé květy).
Na rozdíl od ostatních rostlin čeledi liliovité, má vraní oko čtyřčetné květy (namísto trojčetných) a listy se síťnatou žilnatinou - z těchto důvodů někdy bývá řazeno do samostatné čeledi Trilliaceae (triliovité).
(Aichele D., Golteová – Bechtleová M. 1996, Šmíd M. 2002, http://botanika.wendys.cz/kytky/K313.php)

Použitá literatura: 
Aichele D., Golteová – Bechtleová M. (1996):  Průvodce přírodou – Co tu kvete? IKAR Praha: 380
Deyl M., Hísek K. (2003): Naše květiny. Academia Český Těšín: 569
Klimeš L. (1983): Slovník cizích slov. SPN Praha: 500, 633
Kolektiv autorů (1993): Velká kniha rostlin, hornin, minerálů a zkamenělin. PRÍRODA Praha: 160, 339
Lippert W., Podlech D. (1999): Květiny – kapesní atlas. SLOVART Praha: 212
Šmíd M. (2002): Průvodce odbornými názvy rostlin (Latinsko-český slovník). BRÁZDA Praha: 221
http://www.biotox.cz/naturstoff/biologie/bi-1d-01-lil.html
http://botanika.wendys.cz/kytky/K313.php