vlaštovičník větší
Chelidonium majus L.
čeleď: makovité - Papaveraceae

slovenský název: laštovičník väčší      
anglický název: Celandine
německý název: r Schellkraut
lidové názvy: barvička, bělmové kořeny, bolák, boží dar, boží list, boží milost, bradavičné
koření, bradavičník, celadoun, celadona, celadun, celaduní, celaduň, celaduňk, celdín, celdoň, celdoun, celdouň, celduň, celduně, celedínek,celedunk, celemeník, celiana, celidana, celidánka, celidon, celidona, celidoní, celidoní větší, celidonia,celigan, celiston, celoděj, cendalia, cendelia, cendelín, cendelína, cendolín, čendelín, dravnicovina, hadí mlíč, hadí mlíčí, hlohový mlíč, kořen laštoviční, koření bělmové, koření roupové, krevní bylina, krkavec, krkavičník, krkavník, krkavníkový kořen, krvavá bylina, krvavec, krvavičník, krvavý mužíček, krvavý stareček, krvotník, krvovník, lastovka, lastovník, laštovičí kořen, laštovičník, laštovník, lišejník, mlíč,nebeský dar, německé opium, oční bylina, oční koření, podplotníček, psí mléko, psoserovo lupení, rostopák, sapon, srábek, šelvorc, šelvoro,tendelín, tolita, zlatič, zlatý kořen, zlotník, žinkle, žlutníček, žlutokrev, žluťák

Původ druhu: 
Pochází z Eurasie, je daleko zavlékaný, často se udává i slabě oceánická tendence. (Mráz K., Samek V. 1966)                 

Areál rozšíření: 
V ČR od nížin po pahorkatiny hojně, ve vyšších polohách vzácně (max. asi 850 m n. m.). Celkově roste V Evropě na sever až po jih Skandinávie, v mírném a subarktickém pásmu Asie až po Japonsko a střední Čínu, druhotně v Severní Americe. (www.botanika.wendys.cz)

Popis rostliny:
•	Vytrvalá bylina
•	Kořenový systém: alorhizie, tzn. systém složený ze dvou druhů kořenů, tj. z hlavního a kořenů postranních. Podzemní  i nadzemní orgány jsou prostoupeny mléčnicemi, jež po poranění pletiv roní žluté až oranžové jedovaté mléko.
•	Výška rostliny 1m; rozvětvená listnatá roztroušeně chlupatá dutá lodyha
•	Listy střídavé, spodní listy sestaveny v růžici, řapíkaté; horní listy přisedlé, obojí jednoduše a přetrhovaně lichozpeřené. Mají křídlaté řapíčky a jednotlivé lístky vejčité, na obvodě nestejně zastřihované, laločnatě zubaté, na líci sytě zelené a na rubu sivě zelené. Konečný lístek je největší, obvykle se třemi laloky.
•	Květy velké oboupohlavné pravidelné volnoplátečné, mají čtyři vejčité žluté až oranžové korunní lístky a dva stejně zbarvené opadavé lístky kališní. Květy obsahují četné žluté tyčinky s kyjovitě ztlustlými nitkami a protáhlý pestík, jehož semeník je tvořen dvěma plodolisty. Za deštivého počasí jsou květy uzavřené a opylují se vlastním pylem. Za příznivého počasí se otevřené květy opylují pylem cizím. 
•	Květenství: z úžlabí listů vyrůstají na dlouhých stopkách chudé okolíky pravidelných žlutých květů.
•	Doba květu: IV – X
•	Plody a semena: oplozený semeník dozrává v dlouhou hrbolatou jednopouzdrou vícesemennou tobolku, jež se otvírá zdola nahoru dvěma chlopněmi. Z otevřené tobolky vypadávají drobná černohnědá až černá válcovitá semena, jež mají charakteristické bílé dužnaté masíčko (karunkulu). Přilákaní mravenci rozšiřují semena dále od mateřské rostliny (myrmekochorie). (Hron F., Zejbrlík O. 1987)

Obsahové látky: 
V mléce obsahuje okolo 20 různých alkaloidů, z nichž nejvýznamnější je chelidonin, jehož účinek se blíží morfinu. Z dalších alkaloidů je přítomen např. homochelidonin, protopin, allokryptopin, sanguinarin, chelerythrin, methoxychelidonin, berberin, oxychelidonin, spartein a další. Celkem obsahuje mléko 1 až 4 % alkaloidů, v usušené nati je přítomno asi 0,4 % chelidoninu a dále kyselina chelidonová, jablečná, citronová a jantarová, trochu silice a kyseliny nikotinové. Dále jsou přítomny flavonoidy, aminy a enzymy.
Hlavními toxickými látkami jsou chelidonin a homochelidonin, které působí tlumivě na centrální nervový systém, uvolňují křeče hladkého svalstva a působí mírně anesteticky. Sanguinarin působí zpočátku slabě narkoticky, později vyvolává křeče, dráždí střevní peristaltiku, zvyšuje sekreci slin, zevně vyvolává po přechodném pálení znecitlivění kůže. Berberin způsobuje zpočátku podráždění dechu, později jeho ochrnutí a smrt, další alkaloidy se řadí mezi křečové jedy způsobující ve velkých dávkách centrální ochrnutí a zástavu dechu. (www.botanika.wendys.cz)

Ekologie: 
Stanovištní podmínky: návsi, zahrady, rumiště, podél cest, zdi, lužní a suťové lesy,  pobřežní křoviska
Podmínky růstu: Má malé nároky na teplo, pokud jde o světlo, je to druh s rovněž velmi širokou amplitudou, neboť se vyskytuje jak na plochách osvětlených, tak i zastíněných. Vyžaduje půdy svěží, snáší však i půdy suché či vlhké, vždy však příznivě kypré. Chybí na půdách minerálně chudých. Je charakteristický pro půdy dobře zásobené dusíkem, neboť je nitrofilní.
Společenstva: Vyskytuje se společně s kopřivou dvoudomou, česnáčkem lékařským a  netýkavkou nedůtklivou i malokvětou. (Neubauer Š. a kol. 1986, Mráz K., Samek V. 1966)

Význam a využití v praxi: 
Zemědělský význam: plevelná rostlina, je jedovatou příměsí v zelené i suché píci, může vážně ohrozit zdraví zvířat a způsobit nebezpečné otravy.
Průmyslové využití: není známo; dříve se však jeho oranžová šťáva používala v domácnostech jako barvivo tkanin.
Farmakologické využití: problematické, skupina přítomných alkaloidů je velmi pestrá, takže i mechanismy jejich účinku jsou rozmanité. Sanguinarin a chelerytrin mají protizánětlivé účinky, přičemž sanguinarin zároveň snižuje nitrooční tlak a cheletryn působí sedativně, analgeticky a spasmolyticky. Berberin naopak hladké svalstvo stimuluje. Benzofenantridinové alkaloidy jsou poměrně toxické a proto obtížně využitelné. 
Lidové léčitelství: šťáva z rostlin se užívá zevně k potírání bradavic, sušený se přidává do žlučníkových čajových směsí. (www.biotox.cz, Neubauer Š. a kol. 1986)

Zajímavosti: 
Název pro tuto rostlinu vznikl podle doby, kdy rostlina začíná kvést  a to v  době, kdy k nám přilétají vlaštovky a odkvétá při jejich odletu do teplých krajin. (www.oa.svitavy.cz)

Použitá literatura: 
Hron F., Zejbrlík O. (1987): Rostliny strání, skal, křovin a lesů. SPN Praha: 130
Neubauer Š. a kol. (1986): Léčivé rostliny II. SVÉPOMOC Praha: 107
Mráz K., Samek V. (1966): Lesní rostliny. SZN Praha: 50
www.botanika.wendys.cz, www.biotox.cz, www.oa.svitavy.cz