violka psí
Viola canina L.
čeleď: violkovité – Violaceae

synonyma: fialka psí 

slovenský název: fialka psia
anglický název: violet 
německý název: Hunds - Veilchen
lidový název: violka nevonná

Původ druhu: 
Není přesně znám, jelikož má velmi široký areál rozšíření a je těžko určit  místo jejího původu.                                        

Areál rozšíření: 
Evropa s výjimkou jihu Pyrenejského, Apeninského a Balkánského  
poloostrova a jižní části Ruska; izolovaně v západním Grónsku, na Islandu, na Krymu a na Kavkaze. Na východ dosahuje až po střední Sibiř. Ojediněle též v severní Americe. V České republice se nachází hojně na celém území (kromě fytogeografických okresů s hojným výskytem bazických hornin a teplejších území se subkontinentálním klimatem, kde se vyskytuje roztroušeně) od planárního do montánního stupně (max.: vrch Špičák u Božího daru, 1070 m). (HEJNÝ, SLAVÍK. 1990)
 
Popis rostliny
•	vytrvalá bylina
•	kořenový systém: krátký oddenek
•	vystoupavé nebo přímé, 5 – 20 cm dlouhé, slabě chlupaté nebo lysé lodyhy, jen dole rozvětvené
•	listy: lodyžní listy i jejich palisty víceméně stejné po celé délce lodyhy (nebo heterofylie jen nezřetelná), většinou tmavě zelené; čepel víceméně vejčitě kopinatá až protáhle trojúhelníkovitá, nejčastěji 1,5 – 3,5 cm dlouhá a 1 – 2 cm široká, na vrcholu víceméně tupá, na bázi mělce srdčitá, někdy až téměř uťatá; řapík nekřídlatý; palisty úzce kopinaté až kopinaté (u dolních listů až vejčitě kopinaté), nesouměrné, nesouměrně oddáleně zubaté až hrubě zubaté, mnohem kratší než řapík příslušného listu, u horních, dobře vyvinutých listů (5-)6-11(-12) mm dlouhé, kratší než  1/2 řapíku.  
•	květy: květní stopky s úzce kopinatými, (2-)3-5(7) mm dlouhými listenci. Květy jednotlivé, z úžlabí listů, bez vůně. Kališní lístky úzce trojúhelníkovité, včetně přívěsků (4-)5-9(-11) mm dlouhé, přívěsky nejčastěji 1,5 – 2,0 mm dlouhé; koruny při pohledu zpředu sotva vyšší než široké, většinou sytě fialově modré, na vnější straně bledší, korunní lístky obvejčité, zaokrouhlené, dolní i s ostruhou ca 12 – 19 mm dlouhé, ostruha víceméně rovná, někdy slabě vzhůru zahnutá, tupá nebo sedlovitě vykrojená, 4 – 6 mm dlouhá, žlutavě až zelenavě bílá, nejvýše 2 × delší než kališní přívěsky
•	V-VI (-VII)
•	plody: tobolky protáhle vejcovité (7-)8-9(-11) mm dlouhé. (HEJNÝ, SLAVÍK. 1990; BERTRAM MÜNKER. 1998, AMAN. 2001)

Obsahové látky: 
Nenajdeme žádné důležité obsahové látky, naproti tomu příbuzná violka vonná obsahuje velké množství vonných silic zpracovávaných převážně v kosmetickém průmyslu. (MÜNKER B. 1998)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: převážně pastviny, meze a sušší louky, ale i některá vlhčí nebo 
synantropní stanoviště (např. železniční náspy). 
Podmínky růstu: na hlinitých až písčitých půdách s kyselou, řidčeji neutrální reakcí, s oblibou   na silikátech, nikdy na vápnitých půdách
Společenstva: častá ve společenstvech řádu Nardetalia (diagnostický druh svazu Violion 
caninae), dále ve společenstvech svazů Genistion, Trifolion medii, Molinion, Bromion erecti aj. (HEJNÝ, SLAVÍK. 1990, DOSTÁL. 1989)

Význam a využití v praxi:
Zemědělský význam: jedná se o plevelnou rostlinu, bez pícninářského významu
Průmyslové využití: průmyslově se nevyužívá
Využití v lékařství: neobsahuje látky důležité v lékařství či farmacii

Zajímavosti:
Jedná se o velmi variabilní druh, vytvářející ve svém areálu řadu geograficky či ekologicky vázaných morfotypů. Na sušších stanovištích, zvláště v teplejších územích (na suchých pastvinách, písčitých chlumech apod.), se u nás vyskytují rostliny s nízkým trsnatým vzrůstem, s drobnějšími listy a drobnými palisty [var. ericetorum (SCHRADER ex LINK) GING. ex DC.]. Tento dosti vyhraněný ekotyp byl nalezen např. ve Středním Polabí. Roztroušeně se vyskytují i rostliny s víceméně vzpřímenými lodyhami a poněkud robustnějšího vzrůstu (avšak barvou květu a palisty neodpovídající druhu V.rupii ALL.) Ve středoevropské literatuře bývají označovány jako V.canina L. var. lucorum auct. non REICHENB. V.canina agg. vyžaduje podrobné zpracování alespoň v rámci evropské části areálu. (HEJNÝ, SLAVÍK. 1990)

Použitá literatura:
AMAN. (2001): Lesní rostliny, nakladatelství J.Steinbrener Vimperk: 311,312
MÜNKER B. (1998): Plané rostliny střední Evropy, IKAR Praha: 80
RADE R. (1998): Botanický slovník, Slovník rostlinných jmen – česko – latinsko – německý, německo – latinsko – český, latinsko – český, Ekoservis Praha a Blatenská tiskárna, s r.o.: 121
HEJNÝ S.,SLAVÍK B., HROUDA L., SKALICKÝ V. (1990): Květena České republiky – 2.díl, Academia Praha 1990: 408,410
DOSTÁL J. (1989): Nová květena ČSSR – 1.díl, Academia Praha 1989: 735
internetové odkazy:
http://sweb.cz/virtualmuz/obory/botanika/atlas/fialka.htm
http://www.darius.cz/archeus/BB_V.htm