violka lesní
Viola reichenbachiana BOREAU 
čeleď: violkovité - Violaceae
 
slovenský název: fialka lesná
anglický název: Forest violet
německý název: Wald Veilchen 
lidové názvy: fialka 

Areál rozšíření: 
Rozšíření v ČR: Velmi hojně od nížin po pahorkatiny,méně v nelesních  oblastech,vzácně i v horách.
Rozšíření  ve světě: Celkově roste v Evropě kromě Pyrenejského poloostrova a nejsevernějších oblastí,na východě po Ukrajinu,pobaltské republiky,dále v Moldavsku,na Krymu,na Kavkaze,ostrůvkovitě v severní Africe,Malé Asii a v severním Iránu. (Hejný S., Slavík B. 1990)

Popis rostliny:  
•	je to nízká vytrvalá bylina.
•	kořenový systém je bohatý,hustý a silně rozvětvený.
•	lodyhy jsou vzpřímené,poléhavé nebo obloukovitě vystoupavé,oblé,5-25 cm vysoká v době zralosti plodů i vyšší. 
•	přízemní   růžice listů vyvinuta (často však pouze z 1-3 listů).Listy jsou dlouze řapíkaté,až 12 cm dlouhé,lysé nebo častěji přitiskle chlupaté,jemné.Čepel přízemních listů vejčitá,srdčitá až trojúhelníkovitá,zpravidla delší než široká,obvykle 1,5-4,0 cm dlouhá a 1,5-3,0 cm široká mělce vroubkovaně pilovitá,na vrcholu špičatá až zašpičatělá(špička svírá úhel 60-80° ) na rubu jsou nafialovělá.Řapíky tenké ,rovné nebo obloukovité,vždy delší než čepel.Lodyžní listy menší,zpravidla krátce řapíkaté.Palisty čárkovité až úzce kopinaté,6-10 mm dlouhé,dlouze hustě třásnitě zubaté (zuby při bázi palistu vždy delší než šířka těla palistu),brzy hnědnoucí.
•	květy: Květní stopky až 7 cm dlouhé(stopky kleistogamických květů kratší),v horní třetině s čárkovitými listenci.Květy nevonné.Kališní lístky uzoučce až úzce trojúhelníkovité až úzce kopinaté,i s přívěsky až 8 mm dlouhé.Přívěsky drobné,zaokrouhlené,úzké,max. 1,5 mm dlouhé (1/10-1/5 délky kališních lístků),na plodech se nezvětšující.Korunní lístky úzce obvejčité,úzké,dolní i s ostruhou 12-20 mm dlouhou,postranní krátce vousaté.Koruny modrofialové až fialové,vzácně lilákové až růžové.Podle ostruhy která je tenká rozlišujeme dva druhy.Violku lesní délka(5-6 mm) a silná je nejvýše (2 mm).,rovná až slabě dolu ohnutá,zaokrouhlená,sytě červenofialová.Druhá je violka Rivinova (pouze 3-4mm)dlouhá. Čnělka na povrchu vousatá.
•	doba květu: III - VI
•	plodem je vejcovitá lysá tobolka.Semena 1,9-2,4 mm dlouhá,1,2-1,6 mm široká,světle hnědá jsou rozšiřována mravenci.(Langová 2000, Hejný S. a Slavík B. 1990, Aichelle a kol.1996, Deyl a Hísek 1973)

Ekologie:
Stanovištní podmínky:Vyskytuje se v listnatých,smíšených,ale i jehličnatých lesích.Křoviny a také pastviny.Roste hojně ve stinných lesích.
Podmínky růstu:Violka lesní potřebuje výživné hlinité půdy stinných stanovišť,které jsou kypré,hodně humusové a minerálně bohaté. Půdy vlhké,živné,slabě kyselé až neutrální,písčité,kamenité i hlinité.
Společenstva:diagnostický druh řádu Fagetalia,méně ve společenstvech svazů Quercion pubescenti-petraeae,Prunion spinosae,Genisto germanicae-Quercion a v synantropních pláštích (v parcích).( Langová 2000, Hejný S. a Slavík B. 1990, Aichelle a kol.1996, Dostál 1989)

Význam a využití v praxi: 
 Violka lesní je rostlina,která se nachází v lesích a také se vyskytuje na zahrádkách jako okrasná rostlina pro své drobné fialovomodré květy. 

Zajímavosti: 
Pro zabezpečení tvorby semen vyvinuly mnohé druhy violek vedle normálně utvářených květů také květy silně zakrnělé.ty zůstávají uzavřené a nastává v nich samoopylení.Poněkud později rozkvétá violka Rivinova,která se svým vzhledem velice podobá violce lesní.Semena violky lesní rozšiřují mravenci.( Langová 2000)

Literatura: 
Hejný S. a Slavík B. (1990): Květena ČR ,2.díl. Academia Praha.
Langová D. (2000): Poslové jara , NS Svoboda Praha.
Aichelle a kol.(1996): Co tu kvete?, Ikar Praha  
Dostál  J. (1989): Nová květena ČSSR ,1díl. Academia Praha. 
Deyl M. a Hísek K. (1973): Naše květiny , Albatros Praha.