vičenec ligrus
Onobrychis viciaefolia
čeleď: bobovité – Fabaceae

slovenský název:
anglický název:
německý název: Esparsette
lidové názvy: sparseta, šparsetka

Areál rozšíření:
Celkové rozšíření – původní pravděpodobně pouze v j. a jv. Evropě a z. Asii (na východ po Írán). Zavlečený a zdomácnělý i v jiných částech Evropy.
V ČR – převážně v termofytiku a mezofytiku, roztroušeně, místy (v teplejších oblastech) až hojně, vzácně v oreofytiku. Koncem 18. a začátkem 19. stol. Zavedený jako užitková rostlina do kultury, druhotně rozšířený do přirozených společenstev a posléze zcela zdomácnělý. V planárním až submontánním stupni, do vyšších poloh zřídka zavlékán (max.: Krkonoše,  pod Rýchorskou boudou - ca 1 000 m, Hrubý Jeseník, Červenohorské sedlo – ca 1 000 m).

Popis rostliny: 
•	druh vytrvalý, byliny
•	kořeny silné 3,5 m dlouhé, rozvětvené
•	lodyhy přímé nebo vystoupavé, většinou jen v dolní části větvené, žebernaté až hranaté, roztr. drsně nebo mělce chlupaté.Dorůstající délky 0,4 až 0,9 m.
•	 listy s (5-)7 – 13 páry lístků. Lístky obvejčité, eliptické až čárkovité, na vrcholu zaokrouhlené, uťaté nebo vykrojené, s krátkou nasazenou špičkou, na bázi náhle zúžené, 12 – 22(-24) mm dl., 3 – 5 mm šir., na svrchní straně zelené a lysé, na spodní nasivělé, hedvábitě přitiskle chlupaté až lysé, krátce řapíkaté. Palisty úzce trojúhelníkovité, 5 – 12 mm dl., 1 – 6 mm šir., hnědé, blanité, odstále chlupaté.
•	Hrozny za květu vejcovité, později válcovitě vejcovité, 2,5 – 5,0 cm dl., 2,0 –3,0 cm šir., 5 –25 (-40)květé, i před rozkvětem přímé, jejich stopky 4 –14(20) cm dl., přitiskle chlupaté. Listeny 2,5 – 4,0 mm dl., blanité, delší než 0,5 –1,0 mm dl. květní stopky. Květy přímo až rovnovážně odstálé. Kalich zvonkovitý, 5 – 7 mm dl., zelený, dl. chlupatý. Kališní cípy úzce kopinaté, k vrcholu až štětinovité, 2,5 – 3krát delší než kališní trubka. Koruna 10 – 12 mm dl., jasně až karmínově růžová, vz. bílá, s tmavšími žilkami, její člunek stejně dlouhý jako pavéza.
•	Květenstvím je hustý kuželovitý hrozen sytě růžových květů.
•	Plodem je nepravý, jednosemenný a nepukavý lusk.lusky půlkruhovité, (6,4 -) 7,0 – 8,0 mm dl., 4,5 –5,0 mm šir., hnědé, krátce chlupaté, někdy olysalé, ostny 0,1 – 0,3 mm dl.. Semena elipsoidní až ledvinovitá, poněkud zploštělá, tlustá, hnědá až olivově zelená, většinou jednobarevná, vzácněji s jemnými, tmavými skvrnami, lesklá až matná, hladká.

Obsahové látky: 
V semenech obsahuje jedovaté aminokyseliny.

Ekologie:
Sušší polokulturní a kulturní louky, náspy železnic a silnic, příkopy, okraje cest, pastviny, výslunné travnaté stráně, meze, řidčeji rumiště. Většinou na sušších, ale i vlhkých, jílovitých nebo hlinitých těžkých půdách, ale i na píscích, na různých podkladech. Teplejší, slunná, ve vyšších polohách chráněná stanoviště. Převážně ve společenstvech svazů Bromion erecti, Festucion valesiacae, Trifolin medii, Dauco – Melilotion, Arrhenatherion aj.
 
Význam a využití v praxi: 
Dříve se hojně pěstoval, nyní již jen občas, jako pícnina. Přiséval se také do luk a byl pokládán za jednu z nejhodnotnějších pícninářských rostlin. Je ceněn i jako medonosná rostlina. 

Použitá literatura:
SLAVÍK B. (1988): Květena ČSR – 4. díl. Academia Praha: 514
KLESNIL A. : Intenzivní výroba píce: 97
Kuchtík F. (1998): Pěstování rostlin II. : 50