úročník bolhoj
Anthyllis vulneraria L.
čeleď: bobovité – Fabaceae

synonyma: Úročník lékařský, Vulneraria heterophylla  

slovenský název: bôľhoj lekárský 
anglický název:
německý název: Gemeiner wunklee
lidové názvy: bolhoj, bylina ranhojičská, horník živin, ouročník, skalák, solník,                                 
úročka, úročnica, žluťák, žlutý jetel 

Původ druhu:
 Původ úročníku není přesně známý, ale pravděpodobně pochází ze střední Evropy oblast Švýcarska, Rakouska, Belgie. Představuje v rámci svého areálu rozsáhlý soubor, je známých 30 poddruhů někdy jen variet druhu úročník bolhoj. (Hejný S., Slavík B. 1988)

Areál rozšíření: 
Polymorfní druh je rozšířen téměř po celé Evropě včetně Islandu od jihu Švédska po sever Itálie dále v severní Africe, Etiopii, Malé Asii. V ČR se vyskytuje téměř po celém území od nadmořské výšky 500 do 700 m.n.m. např. oblast Českomoravské vrchoviny. (Hejný S., Slavík B. 1988)

Popis rostliny: 
•	dvouletá až víceletá bylina
•	kořen kůlový až přes 1 m dlouhý, chudě větvený s rozčleněnou hlavou někdy s četnými postranními kořeny 
•	lodyha při bázi někdy i v horní části větvená většinou chlupatá, 15 – 50 cm dlouhá
•	listy: lichozpeřené, přízemní, nejčastěji eliptické, tupé nebo špičaté, celokrajné nejdolejší na bázi se zubem na spodní straně přitisklé nebo odstálé chlupaté, na svrchní straně lysé, palisty většinou srostlé s řapíkem
•	květy: oboupohlavné, květní hlávky koncové nebo úžlabní většinou po 2 – 3 s podpůrnými listeny dlanitodílnými až dlanitosečnými, kalich trubkovitý 3  - 18 mm dlouhý a chlupatý za plodu vytrvalý, koruna světle žlutá zřídka zlatožlutá, bělavá nebo růžová, pavéza na okrajích nehetnatá, křídla kratší než pavéza, člunek špičatý bez zobánku, tyčinky nahoru obrácené, pestík zřetelně stopkatý, čnělka dlouhá a lysá
•	květenství: hroznovité
•	doba květu: VI - VII
•	plodem je zploštělý, síťnatý, stopkatý, tmavohnědý jednosemenný lusk, semena vejcovitá, hladká zeleno – hnědá (Hejný S., Slavík B. 1988)

Obsahové látky: 
Druhy rodu Anthyllis obsahují neproteinovou aminokyselinu kanavanin a jednoduché kumariny, např. skopoletin a umbelliferon. Obsahuje větší množství tříslovin, je hořký, hořkost přechází do mléka. Květ i nať se využívá pro obsah flavonoidů, antokyanů , tříslovin, saponinů a slizů. (Hejný S., Slavík B. 1988)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: sušší lesy, travnaté stráně, pastviny meze, lesní lemy, zarostlé pískovny, druhotně silniční a železniční náspy, od nížin po pahorkatiny
Podmínky růstu: je jetelovinou nejchudších půd, hodí se pro málo úrodné, hlavně značně kamenité půdy v bramborářských a horských oblastech
Společenstva: ve společenstvech třídy Festuco – Brometea , někdy druhotně v suchomilnějších společenstvech svazu Arrhenatherion (Hejný S., Slavík B. 1988)

Význam a využití v praxi:
V přirozených porostech je víceletý, avšak v kultuře se ponechává jen na jeden užitkový rok. Je jednosečný a do druhé seče obrůstá pouze nepatrně. Poměrně rychle roste, takže se může s úspěchem vysévat již na podzim v čisté kultuře a do zimy je schopen velice dobře zakořenit. V roce výsevu vytváří pouze přízemní listovou růžici a teprve v následujícím roce kvete. Sám po sobě i po jiných jetelovinách je snášenlivější než ostatní jeteloviny. Pro pícní využití se u nás v současné době pěstuje úročník na nepatrných plochách, protože poskytuje nižší výnosy oproti ostatním jetelovinám a jeho píce je méně hodnotná. Více se využívá k osévání svahů a náspů kolem komunikací. Na semeno se ponechává z první seče. Dozrává koncem července, nejčastěji však až v srpnu. Zraje nestejnoměrně a zralé strbouly se lehce rozpadávají, proto při nešetrném zacházení dochází k velkým ztrátám. Semenářské porosty se desikují a následuje přímá kombajnová sklizeň. Výnosy semen kolísají od 0,2 do 0,7 t/ha.V naší republice je v současné době registrována pouze jediná odrůda úročníku, odrůda Třebíčský. 
V přirozených porostech se nejčastěji vyskytuje na stanovištích, kde při zemních pracích byla horní orniční vrstva zcela nebo částečně odstraněna. Proto je vhodnou rekultivační plodinou, plodinou na ozelenění zrušených skládek, výsypek apod., kde příznivě působí na zúrodnění půd a na jejich zpevňování a dále proti vodní a větrné erozi. Vedle těchto kladů působí příznivě i po stránce estetické.
Používá se při zánětlivých onemocněních působí desinfekčně.
 (http://www.zemedelskytydenik.cz )

Zajímavosti: 
Obsahuje větší množství tříslovin, je hořký, hořkost přechází do mléka. Rostlina roste i na znehodnocených půdách. Má minimální nároky na živiny a prostředí. Snáší drsné klima, kamenitou půdu a je nejrozšířenější jetelovinou "alpských" pastvin. Jeho lidový název "bolhoj" a přívlastek "lékařský" je dostatečně vypovídající. Pro býložravou zvěř je chutný a méně nadýmavý než jetel plazivý (http://www.silvarium.cz )

Použitá literatura: 
Hejný S., Slavík B. (1988): Květena ČSR – 1. díl. Academia Praha: 526 
http://www.darius.cz 
http://www.zemedelskytydenik.cz 
http://www.silvarium.cz