tykev obecná
Cucurbita pepo L.
čeleď: tykvovité – Cucurbitaceae

synonyma: dýně obecná, tykev turek, tykev olejná (Cucurbita oleifera), tykev špagetová.

slovenský název: tekvica obyčajná
anglický název: marrow, pumpkin, squash 
německý název: ölkürbis, garten kürbis
lidové názvy: dýně, cuketa, patisony, kabačky, turecké zelí

Původ druhu: 
Tykev obecná pochází ze Střední Ameriky.
 
Areál rozšíření: 
Ze Střední Ameriky se díky své nenáročnosti rozšířila do celého světa a nyní se pěstuje jako zelenina, krmná a olejná plodina. V ČR se pěstuje na zahrádkách, kompostech, ve větší míře se pěstuje na jihu Moravy. (Hejný, Slavík 1988)  

Popis rostliny: 
•	Je to jednoletá byliny, která se může vyskytovat i ve vytrvalých kultivarech
•	kořenový systém: je bohatě větvený, hloubka je dána vlhkostní kapacitou půdy. Pohybuje se v rozmezí 20-80cm
•	stonek a výška rostliny: tato rostlina je převážně keříčkovitého vzrůstu s hranatými a štětinatě rozprostřenými nebo popínavými stonky. Lodyhy mohou být krátce až drsně chlupaté s velmi bohatým větvením a délkou v rozmezí 0,2 – 12m.
•	listy: jsou dlanitě laločnaté 8 – 70cm v průměru, na bázi mohou být srdčité, často mají špičaté a pilovité laloky, které jsou nepravidelně zubaté. Palisty se nevyskytují. U popínavých variet se můžeme setkat s úponky které mohou být buď listového, nebo ji stonkového původu. Žilnatina je vystouplá především na spodní straně listů a ochlupení listů je oboustranné. Postavení listů na stonku je střídavé.
•	květy: jsou odděleného pohlaví jednodomé i dvoudomé a souměrné
             ♂ K (5) [C (5) A (5)]        ♀ K (5) C (5) G (3-5) Plodolisty jsou spodní                                                                                        
             Samčí květy jsou dlouze stopkaté a rozvíjejí se dříve než květy samičí, které jsou 
             krátce stopkaté. Barva květu je sytě žlutá až zlatožlutá se zvonkovitým kalichem a s 
      čárkovitě trojúhelníkovitými cípy. Koruna může být zvonkovitá nebo nálevkovitá.
•	květenství: jednotlivé, vrcholičnaté nebo hroznovité
•	doba květu: je přímo úměrná době kdy byla rostlina vysévána, ale většinou od X do XI
•	plody: plodem je bobule, která může mít značnou variabilitu tvaru ( kulovitá, kyjovitá, smáčknutá, elipsoidní). Tyto bobule narůstají značných rozměrů. Na povrchu je  kůra, která postupem času dřevnatí, barva kůry je většinou sytě žlutá s výraznými zelenými pruhy, mohou se však vyskytovat i různě barevné varianty. Uvnitř plodu je dřeň ve které jsou rozmístěna zploštělá semena asi 2-3cm dlouhá osemení může mít různou barvu ( krémově žlutá, tmavě zelená, šedá). (Hejný, Slavík 1988, Systematika tykve, Flóra na zahradě, Česká televize – Pod pokličkou)

Obsahové látky: 
Plody obsahují značné množství vody, která může tvořit až 90% celkové hmotnosti. Kromě velkého množství vody jsou zde zastoupeny také cukry, bílkoviny, vitamíny a jejich provitamíny (především C a A) různé fermenty, dusíkaté látky, minerální soli a značné množství kyseliny křemičité. Semena obsahují poměrně velké množství rostlinných olejů a to až 50% mimo to však obsahují především silice, bílkoviny, lecitin, glykosid, kukurbitacid, různé saponiny, pryskyřice, vitamín E a zinek. (Systematika tykve, Flóra na zahradě)

Ekologie: 
Je to rostlina teplomilná a světlomilná ve větší míře se pěstuje na jihu Moravy v oblastech vinoték. Z hlediska půdních nároků ji více vyhovují půdy s drobtovitou strukturou, které netvoří půdní škraloup a jsou bohaté na organické látky s dostatečným zastoupením dusíku. Vláhové požadavky jsou charakterizovány větším počtem srážek s nižší vydatností. V menší míře se pěstuje na zahrádkách, nebo na kompostech, ale díky své adaptabilitě se sní můžeme setkat také na rumištích, nebo na skládkách kde však jen málo kdy tvoří plody. (Hejný, Slavík 1988, Systematika tykve)

Význam a využití: 
Z hlediska zemědělského významu má především krmivářskou hodnotu a to především jako pokrutina získávaná lisováním olejnatých semen. V kuchyni se využívá jako ovoce k přípravě kompotů, nebo jako zelenina přidávaná do různých salátů, ke smažení a vaření. Je doplňkem racionální výživy. Ve farmaceutickém průmyslu se využívají především semena na výrobu olejů a mastí. Celá rostlina má však močopudné a žlučopudné účinky. (Česká televize – Pod pokličkou, Hejný, Slavík 1988, Systematika tykve)

Zajímavosti: 
České výrazy tykve a dýně mají daleké kořeny sahající až do slovanských dob kdy se tykvím říkalo „turecké zelí“ což vedlo ke značným omylům botaniků při pojmenovávání a původu tykví. Jména tykev, dýně a turek tak zůstaly rostlinám z rodu Cucurbita, ale žádná nepochází z Turecka, ale ze Střední Ameriky, Kde nálezy archeologů potvrdily že tykve byly známy už před 7 – 9 tisíci lety a jejich pěstování se rychle šířilo v USA, Rusku, Jižní Evropě, Africe atd.
K rychlému rozvoji přispěla i krátká doba vegetace při které dochází k abnormálnímu přírůstku plodu pro který je rostlina pěstována. Celková doba vegetace trvá pouhých 70 dnů.
Toto rozšíření vedlo ke vzniku nových tvarů (konvariet) a variací (kultivarů). Plody se používají ještě před dozráním a sklízejí se průběžně. Pokud by nedošlo k průběžně sklizni rostlina předčasně ukončí svůj růst. Při dosažení botanické zralosti ztrácí plody použitelnost, výjimkou je patison. Při dobrém uskladnění mají plody trvanlivost až do jara. Semena se mohou používat jako mandle nebo oříšky. Tykve jsou velmi významné pylodárné a medonosné rostliny. Extrakty z rostlin se mohou používat v medové směsi jako léčivo proti střevním parazitům. Konzumace může pomoci lidem s ledvinovými poruchami a onemocněními. 
Zpracovávají se proslazováním, kandováním, nebo zavařováním mladých plodů do sladkých i sladkokyselých nálevů. (Polní plodiny, Česká televize – Pod pokličkou)

Použitá literatura: 
Systematika tykve.htm
Česká televize – Pod pokličkou.htm
Polní plodiny. Htm
I. Majorová: Flóra na zahradě
Hejný S., Slavík B. (1988): Květena ČR – 3. díl. Academia Praha