tužebník jilmový
Filipendula ulmaria (L.) Max.
čeleď: růžovité – Rosaceae

synonyma: Spirea ulmaria

slovenský název: túžobník brestový
anglický název: 
německý název: e Große Spierstaude, e Echte Rüsterstaude
lidové názvy: arunkulus, barbarbule, filipendula, chlapice, kořen vředový, lobaz, lobazník, medunišík, medunišník, ořech zimní, tavola, třebník, zimničné koření

Areál rozšíření: 
hojná rostlina v Evropě velmi rozšířená od nížin až do hor (Vermeulen N.1999)

Popis rostliny:  
•	vytrvalý druh,bylina
•	kořenový systém: 
•	z článkovaného plazivého oddenku vyrůstá přímá lodyha vysoká 1-1,5 m, tuhá, lysá, hranatá, na vrcholku rozvětvená
•	listy: řídké střídavé, přetrhovaně lichozpeřené, se široce srdčitými palisty.Listy se skládají z jednoho až pěti párů široce vejčitých až vejčitě kopinatých lístků, které jsou na líci lysé, tmavě zelené, na rubu světle zelené až běloplstnaté, špičaté, dvakrát hrubě pilovité, přisedlé ke stopce.Koncový lístek je rozeklaný ve 3-5 laloků(dlanitě zpeřený).
•	květy: oboupohlavné, 5 žlutobílých volných korunních plátků, větší počet tyčinek dvakrát dlouhých než koruna a 5-10 pestíků, z kterých se vyvinou malé, zelené, šroubovitě zakroucené lysé měchýřky,které později hnědnu.Květy voní po hořkých mandlích.
•	květenství: rozvětvený vrcholík
•	doba květu: od června do srpna (Příhoda A. 1973)

Obsahové látky:
květ obsahuje asi 0,2 % silice,flavonoidní glykosidy hyperin a filipendula glykosidy A, B, C, odvozené od querceninu a třísloviny (Příhoda A. 1973).

Ekologie: 
Roste na okrajích močálů, na vlhkých loukách, v příkopech, mokřinách, pobřežních křovinách i ve vlhkých světlých lesích od nížin až do hor. Má rád půdy s dostatkem humusu.Čím výše se vyskytuje, tím je jeho vázanost na vodní toky větší. Na půdách se stagnující vodou se však jeho vitalita snižuje. Na teplo nemá zvláštní nároky. (Příhoda A. 1973, Rabšteinek O., Poruba M.1983)

Význam a využití v praxi: 
Zemědělský význam: plevelná rostlina
Průmyslové využití: minimální
Využití v lékařství, léčitelství, farmacii: Květní droga má slabý pach po methylesteru kyseliny salicylové a má svíravě hořkou chuť. Užívá se vnitřně v nálevu (1 čajová lžička květů na šálek vroucí vody a 2-3 šálky denně) při horečnatých onemocněních z nachlazení, např. při chřipce, dále p5i revmatismu, jako močopudný prostředek při nemocech měchýře močového a ledvin, při poruchách výměny látkové (M. Smola,www str.).

Zajímavosti: 
Slovo aspirin vzniklo přesmyčkou písmen slova Spirea a doplněním koncovky „in“. Dřívější název tužebníku jilmového byl Spirea ulmaria. Bylo objeveno, že tato rostlina obsahuje salicin, základ pro kyselinu acetylsalicilovou  neboli aspirin. (Vermeulen N.1999). Ve třicátých letech minulého století byly poprvé z tužebníku extrahovány protizánětlivé chemické sloučeniny saliciláty a v roce 1980 se objevil první patent na léčivo v podobě aspirinu. Nesmí se proto používat při alergii na aspirin pro opravdu velký obsah salicilátů. (www.wmap)      

Použitá literatura: 
PŘÍHODA A.(1973): Léčivé rostliny. SZN Praha: 237
RABŠTEINEK O.,PORUBA M.(1983): Lesní rostliny ve fotografii.SZN Praha: 70
VERMEULEN N.(1999): Encyklopedie bylin a koření.Rebo Nizozemí: 125
Internetové stránky:
www.oa.svitavy.cz/pro/renata/priroda/priroda1/kvetiny/tuz/ (vypracoval M.Smola)
www.wmap.cz/vmp/htm/ros_tuzebnik_jilmovy.htm (obrázky)