šťovík kyselý
Rumex acetosa L.
čeleď: rdesnovité – Polygonaceae

synonyma: šťovík obecný, kyseláč luční, Acetosa pratensis

slovenský název: štiav lúčny
anglický název: Great Sorrel
německý název: Grosser Sauerampfer
francouzský název: Rumex aseille
lidové názvy: šťovík, kyseláč

Původ druhu: 
Pochází pravděpodobně z Francie. Jedná se o křížence Rumex  arifolius a Rumex thyrsiflorus. (HEJNÝ S., SLAVÍK B. 1990)

Areál rozšíření: 
Celkem je asi 30 druhů, rozšířených především v subtropickém a mírném pásmu severní polokoule a ve východní Africe.V České republice je rozšířen  na celém území od nížin do nižších horských poloh velice hojně.Nejvyšší poloha, kde se u nás šťovík vyskytuje je Praděd ( ca 1490 ) (HEJNÝ S., SLAVÍK B. 1990)

Popis rostliny:
•	šťovík je bylina vytrvalá.
•	kořenový systém je kůlový, někdy může být i větvený
•	je středně vysoký ( 30 – 100 cm ), lodyhy jsou přímé, málo větvené
•	listy mají velice proměnlivý tvar, dolní listy má kopinatě podlouhlé, třikrát delší než širší, na bázi střelovité, se špičatými, odstálými laloky, horní listy lodyžní jsou kopinaté a mají střelovitou, poloobjímavou bázi
•	rostliny bývají dvoudomé i mnohomanželné,květy jsou velice drobné,krovky jsou 3,5 – 5,0  mm dlouhé,s mozolkem na bázi, zelené, až červeně naběhlé,nažky jsou dlouhé 1,8 – 2,2 mm, hnědočerné, až téměř černé,lesklé, někdy na bázi světlejší,tyčinek je 6, podvojených, náležejících do vnějšího kruhu,pylová zrna jsou kolovitá, gyneceum je srostlé ze 3 plodolistů, má 3 štětičkovité blizny
•	květní lata je s jednoduchými větvemi
•	doba květu: VI – VIII
•	plodem je trojboká nažka (HEJNÝ S., SLAVÍK B. 1990)

Obsahové látky: 
Rostlina obsahuje velké množství kyseliny šťavelové a dále mnoho antrachinonových derivátů, podobně jako rebarbora,další organické kyseliny, vitamín C a minerální látky.

Ekologie: 
Šťovík je rostlina vlhčích luk, strání, pastvin, říčních a potočních břehů, má ráda půdy vlhké až mokré,živné, dusíkaté, neutrální až kyselé, hluboké, hlinité i rašelinné. ( JANČA J., ZENTRICH J. A. 1996) 

Význam a využití v praxi:
Jedná se o plevelnou rostlinu, která nemá v zemědělství velký význam.V poslední době se začíná rozvíjet využití šťovíků jako náhradního paliva, které dosahuje podobné hřejivosti jako dřevo.
Hojně je využíván v léčitelství a farmacii.Předmětem sběru bývá především list,méně často oddenek.Obojí se sbírá na jaře, v dubnu a v květnu.V současnosti se využívá téměř výhradně zevně, například formou kašovitých obkladů při různých kožních infekcích, dále pro přípravu kloktadla při aftech v ústní dutině, bývá i  součástí krev čistících čajů.Oddenek je možno přimíchávat do projímavě působících čajů.Velké dávky však mohou poškozovat ledviny.

Zajímavosti:
Zbarvení jinak nenápadných šťovíků způsobuje, že v době květu se v kyselých lukách celý travní porost zbarví rudě.V horkých letních měsících sekáči často žvýkali šťavnaté listy šťovíku, aby uhasili žízeň.Většina šťovíků má zajímavou ostrou příchuť, a proto se používají při přípravě řady jídel.Z mladých jarních lístků se připravuje polévka nebo jsou přidávány do salátů. ( BREMNESSOVÁ L. 1988) 

Použitá literatura:
HEJNÝ S., SLAVÍK B. ( 1990 ) Květena ČR – 2.díl. Academia Praha: 322
JANČA  J., ZENTRICH  J. A. ( 1996 ) Herbář léčivých rostlin – 4.díl Eminent Praha: 280
BREMNESSOVÁ  L. ( 1988 ) Bylinář – Zdraví krása a radost, Fortuna Print Praha: 121
Naučný slovník zemědělský – 10.díl., Státní zemědělské nakladatelství  v Praze: