sója luštinatá
Glycine max (L.) MERR.
čeleď: bobovité – Fabaceae

slovenský název: sója fazuľová
anglický název:
německý název:
lidové názvy:

Původ druhu: 
Pochází pravděpodobně z východní a jihovýchodní Asie, odkud se postupně rozšiřovala, hlavně obchodními cestami do celé Asie a později i na jiné kontinenty. (HLAVA B. A KOL.1998)

Areál rozšíření: 
Velmi dlouho byla hlavním producentem Čína, od roku 1950 však prudce vzrostly osevní plochy v USA a také v Brazílii, odkud dnes pocházejí tři čtvrtiny světové produkce. Sóju lze u nás pěstovat ve volné půdě pouze v nejteplejších oblastech, tj. na jižní Moravě. (HLAVA B. A KOL. 1998)

Popis rostliny: 
•	jednoletá užitková rostlina
•	mělké kořeny; na vedlejších kořenech jsou usazeny hlízkové bakterie, které zpracovávají vzdušný dusík
•	vzpřímené rostliny, mající sklon k ovíjení; výška 0,2-2 metry
•	listy trojčetné, dlouze řapíkaté; lístky vejčité nebo oválné
•	drobné bílé nebo světle fialové květy ve svazečcích v úžlabí listů; část květů rostlina odhazuje před vývojem lusků; koruna nepatrně delší než kalich
•	květenství hrozen
•	doba květu: VII-VIII
•	plodem je lusk, drsně chlupatý, dlouhý 2,5-7cm, s 1-4 kulovitými nebo podlouhlými semeny (HLAVA B. A KOL. 1998; STEINBACH G. 1997; POLÍVKA F. A FAUSTUS L. 1975; KLIKA J. 1965)

Obsahové látky: 
Semena obsahují v průměru 38,7 % bílkovin, 19,2 % tuku a 27,1 %  sacharidů. Biologickou hodnotu bílkovin ještě zvyšuje asi dvojnásobný obsah fosforu a čtyřnásobný obsah dalších minerálních látek oproti bílkovinám v mase. Z vitaminů jsou v sóji zastoupeny zejména karoteny, vitaminy skupiny B, kyselina listová, pantotenová, vitamin E a biotin. Sója je také poměrně bohatá na lecitin. Čerstvé klíčky sóji obsahují také vitamin C. Sójový olej má velký obsah nenasycených mastných kyselin. Naopak neobsahuje některé dnes obávané složky potravy, jakými jsou např. cholesterol a nasycené mastné kyseliny. (HLAVA B. A KOL. 1998; MOMČILOVÁ P. A MARTINKOVÁ V. 1996)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: slunná, rychle se ohřívající stanoviště
Podmínky růstu: hodně tepla a málo srážek; písčitohlinité půdy. (STEINBACH G. 1997)

Význam a využití v praxi:
Potravinářský průmysl zpracovává sóju na řadu výrobků, např. na plnotučnou  a odtučněnou mouku, krupici a moučné směsi, které se používají při výrobě uzenin, cukrovinek, čokolád, těstovin apod. Pražená semena jsou výbornou kávovinovou náhražkou. Ze sójové mouky se vyrábí sójové mléko, speciální sýry (tofu) a náhražky masa. Sójový olej má i ochranou funkci před nemocemi krevního oběhu a srdce. Proto se používá jak k přímé spotřebě, tak i přípravě ztužených pokrmových tuků.( HLAVA B. A KOL. 1998)

Zajímavosti: 
Podle archeologů byl divoký předchůdce sóji znám již před 25 000 léty. Psané záznamy o pěstování pocházejí z doby před cca 5 000 léty. Carl von Linné uvedl sóju do seznamu rostlin v Evropě v roce 1737.
Péče o sóju se omezuje na okopávání. Je-li dobře zásobená humusem, není třeba žádné další hnojení. Dobrý je přídavek čerstvé chlévské mrvy pozdě na podzim. Houbové choroby se dají držet na uzdě střídáním plodin. Zelené rostliny jsou pochoutkou pro vysokou zvěř. Tyto na bílkoviny bohaté rostliny slouží i jako krmivo pro pastevní zvířata.(STEINBACH G. 1997; MOMČILOVÁ P. A MARTINKOVÁ V. 1996)

Použitá literatura: 
MOMČILOVÁ P., MARTINKOVÁ V. (1996): Sója. PM Čestlice: 5
FAUSTUS L., POLÍVKA F. (1975): Botanický klíč. SPN  Praha: 290 
KLIKA J. (1965): Klíč k určování rostlin. SPN Praha: 258
HLAVA B., TÁBORSKÝ V., VALÍČEK P. (1998): Tropické a subtropické zeleniny. Brázda Praha: 106
STEINBACH G. (1997): Lexikon užitkových rostlin. Knižní klub Praha: 65