smrk ztepilý
Picea abies (L.) Karst
čeleď: borovicovité – Pinaceae

synonyma: smrk obecný, Picea excelsa

slovenský název: smrek obyčajný 
anglický název: Norway spruce
německý název: Gemeine fichte
lidové názvy: 

Původ druhu: 
Původně pokrýval souvisle území severní a severovýchodní Evropy ve výškách nad 800m.Ostrůvkovitě rozšířen v horských oblastech střední a jihovýchodní Evropy. Po staletí se pěstoval v monokulturách jako jedna z nejdůležitějších dřevin.(KREMER P. 95)

Areál rozšíření: 
Skandinávie, severovýchodní Evropa, střední Evropa, Karpaty, Balkán, Alpy.Těžištěm rozšíření jsou pohraniční horstva ale také na ČM a Drahanské vrchovině, v Brdech, Slavkovskem lese a Oderských vrších. (ÚRADNÍČEK L., MADĚRA P.a kol. 2001)

Popis rostliny:
•	Vždyzelený jehličnatý strom velkých rozměrů. Dožívá se stáří 350-400 let.
•	Kořenový systém rozvinut do plochy, často dochází k vývratům. V pralesovitých a přirozených porostech se vyskytují u smrku často kořeny chůdové, které vznikají u jedinců zakořeňujících na tlejících pařezech a padlých kmenech.
•	Kmen je průběžný, přímý s pravidelným přeslenitým větvením. Borka je měděné barvy, hnědavě červená, jemně šupinatá, avšak vcelku málo odlupčivá, jen u velmi starých stromů rozčleněna v oblé, odprýskávající plátky. Větve přeslenité v dolní části kmene nící, uprostřed však většinou poměrně rovně odstávající nebo mírně vystoupavé. Velmi staré, přízemní větve se na koncích prudce vztyčují. Mladé letorosty červenavé, slabě chlupaté nebo lysé, matné, poměrně tlusté. Pupeny tmavé, vejcovité, poněkud zašpičatělé. Koruna  zejména u soliterních jedinců velmi pravidelně kuželovitá. Smrk ztepilý dorůstá výšky 30-50m, výjimečně až 70m. Kmen může mít v průměru až 1,5m. 
•	Jehlice 1-2cm dlouhé, značně tuhé, tmavozelené, na průřezu kosočtverečně čtyrhranné, přeslenovité nebo velmi nezřetelně dvoustranně rozčísnuté, převážně kupředu směřující, řidčeji přímo odstávající. Na spodní i svrchní straně s jemným světlejším proužkem.
•	Jednopohlavné květy vytvářejí šištice: samčí jsou kulovité, až 20 mm velké, červené. Samičí jsou přisedlé, až 60 mm dlouhé, červené nebo zelené.
•	Květenství jednoduché
•	Doba květu: duben-květen
•	Plody jsou převislé, válcovité, nerozpadavé šišky, 10-16 cm dlouhé, opadávající druhým rokem. Okraje šupin jsou velmi různě tvarovány od zaokrouhlených přes uťaté až po zašpičatělé s vlnitými okraji. Semeno tmavohnědé, vejcovité, s blanitým křídlem snadno oddělitelným. Smrk ztepilý plodí bohatěji jen jednou za 5-8 let. (ÚRADNÍČEK L., MADĚRA P.A KOL. 2001, VĚTVIČKA V. 1999, KREMER P.1995, KOL. AUTORŮ 62)

Obsahové látky: 
Dříve se těžila pryskyřice jako surovina pro výrobu bednářské smůly, kalafuny a terpentýnu a kůra jako zdroj tříslovin. Mladé letorosty a pupeny jsou bohaté na vitamín C. (ÚRADNÍČEK L., MADĚRA P. A KOL. 2001)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: smrk ztepilý se vyskytuje téměř ve všech nižších i vyšších pohořích (300-1350 m)
Podmínky růstu: světlomilná dřevina, snášející v mládí zástin, takže snadno vniká do porostů jiných dřevin a postupně zaujímá jejich místo. Díky povrchové kořenové struktuře je velmi náročný na půdní vlhkost. Snese dobře nadbytečnou vlhkost a to i stagnující vodu bažin a rašelinišť. Nedostatek se vláhy se však stává limitujícím faktorem dobrého růstu. Na půdu a geologické podloží nemá SZ velké nároky. Na vápencových horninách ustupuje zřetelně buku. Při dostatečné vlhkosti osídluje i docela mělké půdy, kryté trochou humusu, např. horní hranice lesa. SZ není náročný na klima. Je citlivější k vysokým teplotám a nesnáší nízkou relativní vlhkost vzduchu. Je málo odolný vůči působení větru, sněhu a námraze, následkem bývají vývraty a vrcholové zlomy. Má dobrou mrazuvzdornost. Smrk je citlivý na znečištění ovzduší a nehodí se do parků větších měst. Je velni choulostivý vůči imisím, zejména SO2.
Společenstva: na celém našem území je zastoupen horský smrk hercynsko-karpatské oblasti. SZ se vyskytuje v kulturách čistých uměle vytvořených nebo v lesech smíšených (hlavně s jedlí a bukem) (ÚRADNÍČEK L., MADĚRA P. A KOL. 2001, VĚTVIČKA V. 1999, KREMER P. 1995)

Význam a využití v praxi:
Pro rychlý růst a technické přednosti dřeva se stal smrk hlavní hospodářskou dřevinou. Poskytuje smetanově bílé až nahnědlé bezjaderné stejnorodé dřevo. Je měkké, ale houževnaté, pevné a pružné. Používá se jako trámoví, krokve, bednění, podbití, selský (měkký) nábytek, topení. Smrková vláknina se používá k výrobě papíru. 
Důležitou vlastností SZ je to, že má rezonanční dřevo a tudíž se používá k výrobě hudebních nástrojů.
Odvar mladých letorostů a pupenů se používá v léčitelství jako prostředek proti kurdějím.(PŘÍČNÝ M. 1998, ÚRADNÍČEK L., MADĚRA P. A KOL. 01)

Zajímavosti: 
V zahradnictví se udržuje mnoho kultivarů, některé jsou kuriózní (cv. Acrocona). Odlišné a velmi zajímavé jsou tzv. hadí smrky (cv. Virgata), které mají potlačenou tvorbu postranních pupenů a jejich větévky přirůstají víceméně jen do délky.
Umělé vysazování smrku ztepilého na nevhodných stanovištích má za následek velký rozvoj chorob a škůdců s následnými kalamitami značného rozsahu (kůrovec, mniška). 
Při lesní hranici, někdy u solitérních smrků, v nižších polohách, zakořeňují spodní přesleny větví, splývajících po zemi. Z nich vznikají noví jedinci nižšího vzrůstu obklopující hloučkovitě matečný strom.(VĚTVIČKA V. 1999, KOL. AUTORŮ 1962)

Použitá literatura:
ÚRADNÍČEK L., MAĎERA P.& kol.(2001): Dřeviny ČR. Matice lesnická s.r.o., Písek: 254
KREMER P.(1995): Průvodce přírodou. Stromy. Knižní klub, Praha: 30
VĚTVIČKA V.(1999): Průvodce přírodou. Stromy. Aventinum nakladatelství s.r.o., Praha: 161
KOBLÍŽEK J.(2000): Jehličnaté a listnaté dřeviny našich zahrad a parků. Freedom DTP a Sarsum, Praha: 309
MAREČEK F. A KOL.(1999): Zahradnický slovník naučný 4. ÚZPI Praha: 309
POLENO Z. A KOL.(1995): Lesnický naučný slovník II. MZe Praha: 314
KOL. AUTORŮ (1962): Praktická rukověť lesnická. SZN Praha: 233
PŘÍČNÝ M. (1998): Dřevo krásných stromů. IŽ s.r.o.: 12