slunečnice roční
Helianthus annuus L.
čeleď: hvězdnicovité – Asteraceae

slovenský název: slnečnica ročná
anglický název: Sunflower
německý název: e Sonnenblume
lidové názvy:

Původ druhu: 
Její pravlastí je Amerika, přesněji severní Mexiko a Nebraska. Předpokládá se, že kulturní druh vznikl pravděpodobně mezidruhovou hybridizací planých forem Helianthus annuus L. a blízce příbuzného druhu Helianthus petiolaris. Nejstarší záznamy o pěstování slunečnice v její pravlasti již z 15. století. (Kováčik)

Areál rozšíření:
Podstatný vliv na rozšíření slunečnice do Evropy měla španělská expedice do Peru a Mexika v 16. století, která odsud přivezla vzorky osiva. Rostlina slunečnice zůstávala v Evropě dlouho jenom okrasnou rostlinou. Ze Španělska se postupně rozšířila do Francie, Německa, Bulharska, Rumunska, Jugoslávie a Itálie. Jako polní plodina se poprvé vysévala ve Francii a v Německu.
Záznamy o pěstování slunečnice jako polní plodiny v Čechách jsou ve svém prvopočátku propojeny v rámci Československa a jsou celkově mladšího data. Pěstování slunečnice se dlouho omezilo jenom k okrasným účelům nebo k jako meziplodina. Až po první světové válce se začal projevovat větší zájem  o plodinu slunečnici, především na základě zahraničních ohlasů vyzvedávajících hospodářská význam této olejniny. (Kováčik)

Popis rostliny:
•	slunečnice roční je velmi statná jednoletá rostlina, celá je drsně chlupatá
•	stonek a výška rostliny: lodyha bývá obvykle nevětvená; dorůstající až 2,5 m
•	listy: velké, široce vejčité, dolní řapíkaté, horní poněkud menší, střídavé
•	květy: jazykovité květy žluté, květy terče před rozkvětem černé, později žluté
•	květenství: úbor
•	doba květu: VI. – IX.
•	plod: nažka (Kubát, 2002; Janča 1996)

Obsahové látky: 
Semena obsahují kolem 45% oleje, bílkoviny, glyceridy, steroly, fosfolipidy, karotinoidy, organické kyseliny (citrónová, vinná, chlorogenová). V listech a žlutých květech byl nalezen flavonoid quercimeritrin, kumarínové glykosidy, triterpenové saponiny, karotinoidy, antokyany, třísloviny, cholin, betain, hořký helianthin a minerální látky. Slunečnicový olej je hodnotný především tím, že obsahuje vysoký podíl nenasycených mastných kyselin, zvláště linolenové a olejové. (Janča, 1996)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: S ohledem na biologické požadavky slunečnice a na naše klimaticko-půdní podmínky, lze pěstování slunečnice rozdělit do několika výrobních oblastí a podoblastí. Nejvhodnější pro slunečnici je výrobní oblast kukuřičná s 5 podoblastmi. Tato teplá kukuřiční oblast je reprezentována průměrnou roční teplotou 9–10 °C s nadmořskou výškou do 250 m a průměrnými ročními srážkami 550 mm. (okr. Břeclav, Znojmo, Hodonín, Brno, Břeclav, Vyškov). Vhodná oblast pro slunečnici je i výrobní oblast řepařská. Charakterizuje ji průměrná roční teplota 8-9 °C s nadmořskou výškou 300-350 m vhodnou pro slunečnici a průměrnými ročními 550 mm. (okr. Prostějov, Olomouc, Přerov, Hradec Králové, Kolín, Nymburk, Chrudim). Okrajová oblast pěstování slunečnice je reprezentována oblastí obilnářskou.
Podmínky růstu: Nároky na teplo v VI. – IX. měsíci; potřeba dešťových srážek 450–500 mm; vyšší nároky na vodu: prvních 30 dnů vegetace, 15-20 dnů před kvetením, 10-15 dnů po odkvětu; optimální hodnota pH půdy: 6,0-7,2; vegetační období 120-150 dní; nejvhodnější oblast: kukuřičný výrobní typ. (Kováčik)

Význam a využití v praxi:
Zemědělský význam: Důležitá olejnina, pícnina a zelenina. Největší význam má jako olejnina. Hlavním produktem jsou nažky, z nichž se vyrábí nejkvalitnější olej. Slouží k přímé spotřebě a přípravě pokrmových tuků. Vyšlechtěním výkonných hybridů olejnatého typu a nízkého vzrůstu se podstatně zvýšil výnos oleje a zkrátila se vegetační doba slunečnice. Zelená hmota slouží k přímému zkrmování nebo silážování. Jako krmivo se využívají i pokrutiny a extrahovaný šrot ze slunečnicových semen. 

Využití v lékařství, léčitelství, farmacii: Květ slunečnice snižuje horečku, zlepšuje trávení, snižuje pocení. Byla rovněž prokázána stimulace jaterní činnosti. Aplikována zevně dovede droga léčit hnisavé kožní afekce, záněty a zapaření. Slunečnicová semena, požívaná syrová v dávce dvou až čtyř čajových lžiček denně, zlepšují ostrost vidění. Olej má protisklerotické účinky a je dobrým médiem pro přípravu mastí, výtažků, léčivých olejů. (Janča, 1996; ÚZPI 1996)

Zajímavosti:
V Anglii, již v roce 1710 patentovali slunečnicový olej pro výrobu laků a pro koželužství. Ve druhé polovině 17. století se dostala do Ruska. V letech 1768-1769 se její pěstování rozšířilo i do orenburských stepí, za účelem získávání oleje z nažek a za účelem využití lodyh jako paliva. V roce 1833 byl zkonstruován první tuková závod na koňský pohon a v průběhu dalších 20 let již 86 závodů vylepšené konstrukce. V roce 1841 se olej dostal v menším množství prodal i do Ruska. Od roku 1840 se slunečnice stávala produkční olejninou. (Kováčik)

Použitá literatura:
JANČA J., ZENTRICH J. A. (1996): Herbář léčivých rostlin. Eminent Praha (str.220-223)
KOVÁČIK A. Prof. Ing., Dr.Sc (2002): Slunečnice. Agrospoj Praha (str. 8, 10, 36-37)
KUBÁT K. (2002): Klíč ke květeně ČR. Academia Praha (str. 637)
ÚZPI (1996): Zahradnický slovník naučný. Praha (str. 427-428)