rybíz černý
Ribes nigrum L.
čeleď: meruzalkovité, srstkovité – Grossulariaceae

synonyma: meruzalka černá

slovenský název: ríbezľa čierna
anglický název: blackcurrant
německý název: die Schwarze Johannisbeere
lidové názvy: černé víno sv. Jana, malá vitamínová bomba, smradinka, smradlenka, smrdlenka, revíz (Rada R. 1998, Rath A. 1930, Dušková L., Kopřiva J. 2002)

Původ druhu: 
Slovo ribes je podle Rajmunda Rapaicsa arabského původu. Zpočátku to byl název reveň (Rheum ribes) a v Evropě se rozšířil v době arabských vpádů. Jako léčivou rostlinu začali rybíz pěstovat v 14. století v Holadsku a od 15.století se pěstoval už i jako zahradní ovoce i v Dánsku, S. Německu a u Baltského moře. K nám se rozšířil, během 16. století,  především z Německa, a to hlavně do klášterních a zámeckých zahrad. Nyní je pěstován velmi často po celém území v ovocných zahradách i hromadně (v tzv. rybízovnách) jako ovocný keř, navíc s léčivými účinky. Jeho prarodiči jsou nejspíše: Botrycarpum nigrum (L.) A. Richard Bat. Med. - Batrycarpum obtusilobum Optiz Belehr. (Hričovský I. 1988, Dušková L., Kopřiva J. 2002, Slavík B., Hejný S. 2000)

Areál rozšíření: 
Od západní Evropy k černému moři a dále po Ural až Bajkal.. U nás roztroušen v úvalech a pánvích termofytika a mezofytika, kde často bývá považován za indigenní dřevinu (V. Polabí a Poorličí, Třeboňská pánev, Podkrkonoší, na Budějovicku, Olomoucku a Bzenecku) kde se zapojuje do přirozených společenstev olšin. Jinde roste (zplaněle) jen vzácně, okrajově i v oreofytiku. Pěstován velmi hojně po celém území. (Mareček. F. 2001, Slavík B., Hejný S. 2000)

Popis rostliny: 
•	opadavá, aromatická, ovocná či okrasná dřevina, vytrvalá, beztrnná 
•	kořenový systém: Kořenová soustava rybízu je středně silná. Kořeny po výsadbě rostou mělce do šířky, později po celé ploše pod keřem. Síť drobnějších kořenů se vytváří do hloubka asi 20 cm. Na kořenech nejsou pupeny , proto nevytvářejí odnože. Všechny základní výhonky vyrůstají z kořenového krčku a z kmínku nad ním. Nadzemní dřevo snadno zakořeňuje.
•	1–1.5 metry vysoký, rozložitého růstu, mladé větve jsou pružné, přímé, nelámou se. Různé tvary korun keřů nebo stromků, od široce rozložitých až po kulovité. Borka hnědá. Letorosty ztluštělé, lesklé, pýřité a žláznaté, hnědavé až žlutohnědé, starší větévky šedavé se silně loupavou pokožkou. Pupeny střídavé, vejčitě oválné, tupé, světle hnědé, krátce stopkaté, pýřité nebo občas se žlutými olejovitými žlázkami. Silně vonní pižmem. 
•	listy: Střídavé, jednoduché, velké, 5-10 cm široké, aromatické, v obrysu okrouhlé, 3–5laločnaté s trojúhelníkovými, špičatými a pilovitými laloky, na bázi srdčité, líc čepele lysá, rub chlupatý s nažloutlými pryskyřičnými žlázami, které jsou nejnápadnějším ve stádiu pupenů.
•	květy: Oboupohlavné, souměrné, drobné, nenápadné, nektarodárné, vně zelené, uvnitř růžové až nafialovělé, zvonkovitého tvaru, uspořádané ve 2-10květých úžlabních hroznech. Kalich je zvonkovitý, chlupatý a žláznatě tečkovaný. Kališní cípy podlouhlé, tupé, zahnuté, dvakrát větší než čárkovitě kopinaté korunní plátky. Podpůrné listeny jsou kopinaté, chlupaté, kratší než květní stopka.
•	květenství: Jednoduché květenství, hrozny visuté většinou na konci zkrácených úžlabních větévek, s malými opadavými listeny.
•	doba květu: od V-VI
•	plody: V kulatých plodech jsou uložena semena s rosolovitým vnějškem a kamenným vnitřním osemením. Bobule, jsou větší než 1 cm, kulovité, lysé, černé, žláznatě tečkované a mají zvláštní silně aromatickou chuť. (Dušková L., Kopřiva J. 2002, Kubát K. 2002, Slavík B., Hejný S. 2000, Mareček. F. 2001, Hričovský I. 2002)

Obsahové látky: 
Rybíz je nutričně vysoce hodnotné ovoce. Patří mezi důležité zdroje vitamínů a esenciálních minerálů. Obsahuje málo disacharidů (sacharózy), rozhodující je ale obsah vysoce hodnotných monosacharidů (glukózy a fruktózy). Z polysacharidů je velice cenný výskyt pektinu, celulózy a škrobu, tedy látek přítomných v nezralém ovoci, jež se při dozrání enzymaticky štěpí na cukry. Průměrný obsah tuků 0.5-1.7%, bílkovin 0.9-1.9%. Plody jsou významné hlavně pro svůj velký obsah vitamínu C (až 95% v redukované formě kyseliny l-askorbové), B a P. Dále obsahuje karoten, soli draslíku, třísloviny, bioflavonidy, pektinové látky, 2-4% volných kyselin a antokyanové barviva. Listy obsahují asi 0.75% silic.Zajímavý z hlediska obsahu flavonoidních látek (kempferol, kvercetin a myricetin), provitamínu A a vitamínu skupiny B. (Dušková L., Kopřiva J. 2002, Hričovský I. 2002)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: Roste zplaněle ve vlhkých lesích, mokřadních olšinách, v lužních lesích, pobřežních křovinách, na rašeliništích a bažinách, a to od nížin až po podhorské pásma. Dává přednost mokrým, jílovitým, zrašenilnělím až silně humózním, živinami bohatým oglejeným půdám. Miluje polostinné polohy.
Podmínky růstu: Černému rybízu se nejlépe daří v půdě s bohatým obsahem organických látek. Snáší zeminu s vyšším obsahem vápníku. Největší požadavky má na draslík, dusík a na zastíněném stanovišti má méně kvalitní plody. Na rozdíl od červeného a bílého rybízu vyžaduje vlhčí půdu.
Společenstva: Ačkoliv zřejmě není původním druhem naší květeny, zapojuje se do přirozených společenstev – bývá uváděn jako diagnostický druh svazu Alvion glutinosae, výskyt v luzích omezen na společenstva podsvazku Alvenion glutinoso - incanae, řidčeji ve společenstvech svazu Salicion cinereae. (Hradecký J., Šabouk K. 1984, Slavík B., Hejný S. 2000)

Význam a využití v praxi:
Průmyslové využití: Hlavně v chemickém průmyslu pro výrobu léků, vitamínů.
Zemědělský význam: Rybíz je důležité exportní ovoce, konzumuje se za sirova nebo se zněj vyrábějí kompoty, marmelády, džemy, sirupy, mošty, vína, rosoly a nebo se používá k zvýraznění barvy červených vín či pomazánek. 
Využití v lékařství, léčitelství: Drogou jsou sušené listy s řapíkem. Droga je tmavozelená, nedrolí se , je mírně aromatická a má stahující - adstingentní účinky. Účinkuje močopudně a protiprůjmově. Odvar z větévek prospívá při oteklých mandlích, kašli a zahlenování dýchadel. Odvar z listí pomáhá při bolestivém močení. Čerstvá šťáva z větviček a listí účinkuje proti dně, pakostnici a kaménkům močovým. Šťáva z plodů má vysoký obsah vitamínů a zvyšuje pružnost cév a odolnost organizmu. Listy i plody podporují látkovou výměnu. (Dušková L., Kopřiva J. 2002, Rath A. 1930)

Zajímavosti: 
Černý rybíz plodí na dvouletých i starších větvích. Zkracováním větví, které přinesly ovoce, podporujeme rašení spodních pupenů a tím i tvoření nových větví, jež ponesou plody v dalších letech. Překročením optima zralosti bobulí, vznikají ztráty opadáváním plodů. Plody chutnají ptactvu stejně jako nám., což z něj činí vhodnou rostlinu pro přírodní zahrady. (Hradecký J., Šabouk K. 1984, Flowerdew B. 1995)

Použitá literatura:
Rath A. (1930): Léčivé rostliny. Hejda Mladá Boleslav: 58
Kubát K. (2002): Klíč ke květeně České republiky. Academia Praha: 298
Hradecký J., Šabouk K. (1984): Léto v zahradě. Artia Praha: 114, 235
Slavík B., Hejný S. (2000): Květena České republiky 3. Academia Praha: 365
Rada R. (1998): Botanický slovník-slovník rostlinných jmen. Ekoservice Praha: 98
Mareček. F. (2001): Zahradnictví slovník naučný 5. Ústav zemědělských a potravinářských informací Praha: 137
Hričovský I. (2002): Drobné ovoce a méně známe druhy ovoce. Příroda Bratislava: 13
Dušková L., Kopřiva J. (2002): Pěstujeme rybíz, angrešt a jostu. Grada Publishing Praha: 104
Flowerdew B. (1995): Ovoce velká kniha plodů. Volvox Globator Praha: 74
Hričovský I. (1988): Rybíz, angrešt na zahrádce. Státní zeměděl. Nakladatelství Praha: 12