rozrazil břečťanolistý
Veronica hederifolia L.
čeleď: krtičníkovité – Scrophulariaceae

slovenský název: veronika brečtanolistá
anglický název: Ivy-leaved speedwell
německý název: Efeublattriger Ehrenpreis

Areál rozšíření: 
Celkové rozšíření – téměř celá Evropa s výjimkou sv. části, ve Fennoskandii dosahuje k polárnímu kruhu; sz. Afrika, Přední Asie, Kavkaz
ČR – roztroušeně až dosti hojně ve všech oblastech termofytika. Ze středních poloh doložen ojediněle z více než třetiny fytochorionů, vzhledem k malému počtu herbářových dokladů je však obraz o jeho rozšíření velmi nedostatečný a nelze zodpovědně stanovit ani jeho výškové maximum. Zdá se však, že do středních poloh (suprakolinního stupně) přesahuje jen velmi ojediněle.(KVĚTENA ČESKÉ REPUBLIKY 2000)

Popis rostliny: 
•	jednoletá efemérní bylina
•	kořenový systém: mělce kořenící rostlina s jemným, kůlovým kořenem
•	lodyha je poléhavá až vystoupavá, 5-40 cm dlouhá, bohatě větvená, chlupatá
•	listy: řapíkaté, okrouhlé, trojlaločné až pětilaločné, na bázi srdčité, chlupaté, tmavozelené. Dolní listy jsou vstřícné, horní střídavé
•	květy: drobné, oboupohlavné, vyrůstající na dlouhých, chlupatých stopkách jednotlivě z úžlabí listů. Koruna je modrá až fialová, 6-9 mm v průměru, opadavá.
•	květenství: jednoduché hroznovité (postranní stonky nepřevyšují hlavní) – typ hrozen
•	doba květu: III.-VI., kvetoucí rostliny se objevují krátce po sejití sněhu. Dozrává již koncem jara, brzy zasychá a vysemeňuje. Koncem května a začátkem června z porostů ustupuje.
•	plody, semena: plodem je lysá, dvoupouzdrá tobolka uzavírá v každém pouzdru dvě oválná až kruhovitá semena. Semena jsou miskovitá, až 2,5 mm dlouhá, drsná, žlutě až hnědě zbarvená, nevýrazně příčně svrasklá, na břišní straně s hlubokou dutinou, na okraji dutiny směrem dovnitř podvinutá, avšak s okrajem rovněž nevýrazně příčně svrasklým, jen mírně ztenčeným a neprosvítavým. Druh se rozmnožuje semeny (generativně). Na jedné rostlině dozrává až 200 semen s dlouhou dormancí, která jsou v půdě klíčivá až 5 let. Klíčí při nízkých teplotách pozdě na podzim, v zimě a předjaří, často přezimuje v děložních listech a časně na jaře se rozrůstá. (HANČOVÁ H., VLKOVÁ M. 1997, KVĚTENA ČESKÉ REPUBLIKY 2000, http://genbank.vurv.cz/plevele/plevele_1.asp)

Obsahové látky: 
Čeleď Scrophulariaceae většinou obsahuje v pletivech glykosidy a alkaloidy. (HANČOVÁ H., VLKOVÁ M. 1997; HLAVNÍ REDAKCE ČESKOSLOVENSKÉ ENCYKLOPEDIE 1986)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: pole a úhory, zahrady a sady, meze, rumiště a příkopy; vyskytuje se od nížin až do podhorských oblastí
Podmínky růstu: roste v zásadě na všech půdních druzích, spíše však na půdách písčitohlinitých, vlhkých, živinami bohatých, humózních, zásadité až neutrálních reakce.
(http://genbank.vurv.cz/plevele/plevele_1.asp, NAUČNÝ SLOVNÍK ZEMĚDĚLSKÝ 1981)

Význam a využití v praxi:
Zemědělský význam:
Přestože se jedná o velmi rozšířený druh zimního a jarního aspektu, jde o hospodářsky nevýznamný plevel. Zapleveluje především ozimé obiloviny, v menší míře i jarní, luskoviny, cukrovku a krmnou řepu, prořídlé porosty jetelovin a ostatních víceletých pícnin, louky, pastviny a vinice. V porostech ozimých obilnin se ničí jarním převlačováním, v řepce meziřádkovou kultivací. Na obvyklé herbicidy jsou mladé rostlinky pouze středně citlivé, a proto se při větším zaplevelení používají speciální preparáty. Konkurenční schopnost nízká. Relativně neškodný druh, který se rozrůstá ve spodním patru porostu. V příznivých podmínkách však vytváří bohaté trsy se vzájemně se proplétajícími lodyhami. Často se rozroste do souvislé pokrývky, která potlačuje vzcházející kulturní rostliny, odebírá jim vodu, živiny a způsobuje jejich zastínění. (http://genbank.vurv.cz/plevele/plevele_1.asp, NAUČNÝ SLOVNÍK ZEMĚDĚLSKÝ 1981)

Zajímavosti:
Rozšiřuje se vysemeněním na stanovišti, ale zaznamenáno je i šíření mravenci.
Rod Veronica: 
Květy v klasech (V. longifolia, V. virginica, V. spicata) nebo v hroznech (ostatní druhy). Všechny vyžadují plné slunce a dobře vododržnou půdu, při uspokojení těchto nároků se nejlépe uplatní hořcová modř květů. Obsahuje asi 300 druhů(u nás se vyskytuje asi 30), rozšířených převážně na severní polokouli a v Austrálii. Jsou to jednoleté i vytrvalé byliny (v Austrálii i keře) se vstřícnými listy, pětičetnými květy jednotlivými či v hroznech, mající 2 tyčinky, pestík ze dvou plodolistů, plod je tobolka. Největší počet našich druhů jsou polní plevele jednoleté nebo ozimé: rozrazil časný (V. praecox), r. perský (V. persica), r. polní (V. agrestis) či rozrazil břečťanolistý (Veronica hederifolia). (NORDHUIS KLAAS T. 1994, BERTELSMANNUV ZAHRADNÍ LEXIKON 2000)

Použitá literatura:
ÚSTAV VĚDECKOTECHNOLOGICKÝCH INFORMACÍ PRO ZEMĚDĚLSTVÍ (1981): Naučný slovník zemědělský – 8.díl. Státní zemědělské nakladatelství Praha: 364, 365
(2OOO): Bertelsmannův zahradní lexikon – Zahradní a pokojové rostliny- 8.díl. Euromedia Group k.s. – Knižní klub a Balios, Praha: 128, 129
NORDHUIS KLAAS T. (1994): Encyklopedie zahradních rostlin.
HANČOVÁ H., VLKOVÁ M. (1997): Biologie I v kostce. Fragment Havlíčkův Brod: 49, 72
HLAVNÍ REDAKCE ČESKOSLOVENSKÉ ENCYKLOPEDIE (1986): Malá československá encyklopedie – 3.díl. Academia Praha: 615
internetová stránka: http://genbank.vurv.cz/plevele/plevele_1.asp