rozmarýna lékařská
Rosmarinus officinalis
čeleď: hluchavkovité (pyskaté ) – Lamiaceae

synonyma: Rozmarýn lékařský, Rozmarýna obecná, Rozmarýna věnečná

slovenský název: rozmarýn lekársky
anglický název: Rosemary
německý název: r Garten Rosmarin
lidové názvy: mořská rosa

Původ druhu: 
Pochází z oblasti Středomoří, planě roste v Portugalsku a Španělsku. (JIRÁSEK V. A STARÝ F. 1986).

Areál rozšíření: 
Z oblasti Středomoří se rozšířila do Řecka, severní Afriky, východní Evropy a dále do světa, především jako koření. (JIRÁSEK V. A STARÝ F. 1986).

Popis rostliny: 
•	stále zelený vytrvalý keř nebo polokeř, až 3 m vysoký,
•	kořenový systém: kořen je dřevnatý a rozkládá se široko v půdě,
•	stonek přímý nebo vystoupavý, hustě olistěný, záhy dřevnatějící, s popraskanou šedou kůrou,
•	listy vstřícné, v jejich paždí zkrácené větévky (brachyblasty), téměř přisedlé, čárkovité, podvinuté, na líci lysé, tmavé a lesklé, na rubu stříbřitě chlupaté,
•	květy modré nebo světle fialové v úžlabí listů, oboupohlavné nebo také jen samičí na téže rostlině nebo odděleně na různých jedincích, souměrné, kalich zvonkovitý, dvoupyský, horní lalok nazpět zakřivený, dvoudílný, dolní pysk 3-laločný, prostřední pysk velký, řapíčkatý, postranní laloky kupředu prodloužené, 2 tyčinky, semeník je svrchní ze dvou plodolistů,
•	květenství: květy v 5 – 10 četných lichopřeslenech, na krátkých postranních větévkách,
•	doba květu: I – XI, v ČR kvete III – V,
•	plodem je tříslovitě hnědá, malá, olejnatá tvrdka. (BREMNESSOVÁ L. 2003,            CLEVELY A. A RICHMONDOVÁ K. 1998, LÁNSKÁ D. 1999, PODLECH D. 2002, JANČA J. A ZENTRICH J. A. 1996, MATHIOLI P. O. 1999, JIRÁSEK V. A STARÝ F. 1986).

Obsahové látky: 
listy obsahují až 3 % mnohasložkové silice s cineolem, borneolem, bornylacetátem, kamfenem, limonenem, a pineny, kafr (vůně), flavonoidy, hořčinu, třísloviny, kyselinu rozmarýnovou (0,2 – 0,3 %), vysoký obsah vápníku dobře vstřebatelného organismem, kyselinu karbolovou (bakteriostatické vlastnosti), pryskyřice, alkaloidy, organické kyseliny, triterpenové sloučeniny, kyselý saponin, komplex fytoncidně působících látek. (BREMNESSOVÁ L. 2003, CLEVELY A. A RICHMONDOVÁ K. 1998, PODLECH D. 2002, JANČA J. A ZENTRICH J. A. 1996, JIRÁSEK V. A STARÝ F. 1986, WELB M. A., 2002, LÁNSKÁ D. 1999).

Ekologie:
Stanovištní podmínky: dobře prospívá na vápenných půdách v suchém klimatu a při slané sprše z moře – makchie, suchá místa na pobřeží. 
Podmínky růstu: u nás pěstujeme v kořenáči jako pokojovou rostlinu, která může být přes léto venku.
Nároky na pěstování: potřebuje co nejvíce slunce, stačí jí půdy chudé na živiny, které by měly být suché a obsahovat dostatek vápna. (ORTIZOVÁ E. 1997, CLEVELY A. A RICHMONDOVÁ K. 1998, ANONYM 1992) 

Význam a využití v praxi:
-	pro ozdobu – větvičky – vonný skelet do věnců a girland,
-	v kuchyni – květy – do salátů, kandované jako ozdoba pokrmů,
-	listy – do pestré škály jídel – zejména k masu telecímu, jehněčímu,                           kuřecímu, ochucení pečených brambor, bylinkové máslo,
-	v kosmetice – květy – silice se užívá v uherské vodě,
-	listy – v lázni podporují krevní oběh, užívají se do pleťových masek, k mytí tmavých vlasů,
-	pro léčení – listy podporují krevní oběh, zmírňují bolest při zvýšeném krevním tlaku, pomáhají při trávení tuků, bolestech kloubů, revmatických potížích, používají se jako antiseptické kloktadlo a ústní voda, jako léčivo při depresi, migréně, poruchách jater a zažívání, vyrábí se z nich masti na ekzémy a drobnější poranění. V nadměrném množství nebo při častém užívání může způsobit otravu. (ORTIZOVÁ E. 1997, BREMNESSOVÁ L. 2003, CLEVELY A. A RICHMONDOVÁ K. 1998)            

Zajímavosti: 
Rozmarýnu provázela pověst, že bystří paměť. Byla zasvěcena bohyni Venuši, stala se znamením věrnosti milenců, některé nevěsty dokonce nosily rozmarýnové věnce. Španělé ji uctívali jako keř, který poskytl Panně Marii útočiště při její cestě do Egypta. Rozmarýna je také vhodnou rostlinou pro živé ploty, ale jen v nejteplejších oblastech Evropy. 
Kultivary rozmarýny
R. o. cv. Prostratus – choulostivý, rozkladitý kultivar, bledě modrofialové květy, jemné listy.
R. o. cv. Severn Sea – polorozkladitý, málo otužilý kultivar s bledě fialovými květy jemné listy, obloukovité větve.
R. o. cv. Albus – odolnější bělokvětý kultivar, občasná modrá kresba v květu.
R. o. cv. Suffolk – odolnější kultivar s růžovomodrými až nebesky modrými květy.
R. o. cv. Majorca Pink – málo otužilá,růžově kvetoucí rozmarýna.
R. o. cv. Miss Jessup´s Upright – odolnější bělokvětý kultivar se vzpřímeným růstem, v příznivém klimatu vhodný pro živé ploty.(BREMNESSOVÁ L. 2003).

Použitá literatura:
ORTIZOVÁ E. (1997): Encyklopedie bylinek, koření a pochutin. Príroda, Bratislava: 46
BREMNESSOVÁ L. (2003): Bylinář – zdraví,krása a radost. Fortuna, Praha:118–119,223 CLEVELY A., RICHMONDOVÁ K. (1998): Velká kniha bylinek. Svojtka, Praha:109
WELB M. A. (2002): Bylinky ilustrovaný průvodce. Fortuna, Praha: 125
LÁNSKÁ D. (1999): Zelené koření I. Lidové Noviny, Praha: 128-129
PODLECH D. (2002): Léčivé rostliny. Slovart, Praha: 20
JANČA J., ZENTRICH J. A. (1996): Herbář léčivých rostlin. Eminent, Praha: 128-131
MATHIOLI P. O. (1999): Herbář neboli bylinář. Fontána, Praha: 642-644
JIRÁSEK V., STARÝ F. (1986): Atlas léčivých rostlin. SPN, Praha: 89
ANONYM (1992): Velká kniha o zahradě. Blesk, Ostrava: 437