řepa obecná
Beta vulgaris L.
čeleď: merlíkovité – Chenopodiaceae

synonymum: řepa burák

slovenský název: repa obyčajná
anglický název: Leaf bett (řepa krmná), Sugar beet (řepa cukrovka), Red beet (řepa červená)
německý název: Futter-Rúbe (řepa krmná), Zucker-Rúbe (řepa cukrovka),  Rote-Rúbe (řepa červená)
lidový název: řepa burák 

Původ druhu: 
Nejstarší popsané typy řep odpovídají dnešním mangoldům (subsp. cicla) s velkými listy a tenkým kořenem. Zpráva o pěstování pro kořen je pozdější, pro západní a střední Evropu až z raného středověku. Byly to typy, spadající do skupiny salátových řep (subsp. vulgaris var. vulgaris), a to jak ve formě se žlutým kořenem, dnes již zřídka pěstované, tak s červeným kořenem (bulvou), dnešní červené řepy. Salátové řepy byly snad částečně introdukovány do kultury z planých populací, částečně vyselektovány z listových řep. Krmná řepa (subsp. vulgaris var. rapacea) a vznikly podobným způsobem vyšlechtěním ze salátových řep. Cukrovka (subsp. vulgaris var. altissima) vznikla ze starších typů krmných řep s bílou bulvou (tzv. bílá slezská řepa) šlechtěním především na velikost bulev a cukernatost.  (Hejný S., Slavík B.1990)

Areál rozšíření: 
Od Kanárských ostrovů a pobřežních oblastí z Evropy přes Středozemí a Přední Asii do Pákistánu, Indie a snad i Číny. Plané subspecie (poddruhy) mají menší areály v rámci uvedených oblastí. Kulturní subspecie se pěstují v mírných pásmech téměř celého světa, především v Evropě a v Severní Americe. V některých oblastech je sporné, zda jde o plané populace nebo o zplanělé a zdegenerované kulturní typy. U nás se pěstuje především v Polabí a dolním Povltaví, Jihomoravské pahorkatině a na Hané. (Hejný S., Slavík B.1990)

Popis rostliny:
•	dvouletá (zřídka jednoletá) bylina.
•	kořen kůlový, neztlustlý nebo ztlustlý ve vřetenovitou, válcovitou nebo kulovitou bulvu.
•	lodyha vyrůstá jednotlivě zpravidla ve druhém roce, přímá, 50-100(-150) cm vysoká, v horní části větvená, hrubě rýhovaná, lysá.
•	přízemní listy dlouze řapíkaté, s čepelí vejčitou, na vrcholu zaoblenou, na bázi nejčastěji mělce dvoulaločnatou, k řapíku náhle staženou až široce klínovitou, zpravidla zvlněnou až kadeřavou, lysou, lesklou, jinak co do tvaru a velikosti u různých kulturních typů různé.
•	květy oboupohlavné, v klubíčkách po 2-6, ale i jednotlivě v úžlabí čárkovitých až eliptických listenů. Okvětí zelené, bylinné, dužnaté, 3-6 mm v průměru, s cípy na konci lžičkovité až kápovitě ohnutými, kýlnatými, blizny nejčastěji 2 (též 3-8), v obrysu podlouhle vejčité.
•	typ květenství - lata lichoklasů.
•	plodem je nažka, zcela uzavřená ztvrdlým okvětím, které je pevně spojeno s oplodím, na vrcholu oplodí odstává a tvoří jakési víčko, plody v klubíčku navzájem bázemi spojené, takže opadávají vcelku jako plodenství. Zárodek podkovovitě až kruhovitě zakřivený. (Hejný S., Slavík B.1990)

Obsahové látky: 
Bulvy obsahují množství cukru ( hlavně bulvy cukrovky (subsp. vulgaris, var. altissima) obsahují nejčastěji 15 – 18% sacharózy), vitamínu B, chuťově výrazné organické kyseliny a betacyaninová barviva (hlavně bulvy červené řepy (subsp. vulgaris, var. rubra). Listy Řepy obecné listové, mangold (subsp. cicla) obsahují vitamín C, karotén, značné množství minerálních látek a betain. (Hejný S., Slavík B.1990)

Ekologie: 
Pro úspěšné pěstování vyžaduje hlubší hlinité, jílovito-hlinité nebo písčito-hlinité půdy, zpravidla s neutrální reakcí a podnebí s dostatkem tepla a hlavně srážek (limitující je především vláha, v suchých oblastech je nutno zavlažovat, v létech s podprůměrnými srážkami výnosy značně klesají). Kromě obou u nás pěstovaných poddruhů (subsp. vulgaris a subs. cicla) zahrnuje druh Beta vulgaris řadu planých poddruhů, z nichž nejrozšířenější je subsp. maritima, rostoucí v západní části areálu převážně na mořských pobřežích, ve východní části i na březích řek a horských stepích. Z ní byly zřejmě odvozeny současné kulturní typy. (Hejný S., Slavík B.1990)

Význam a využití v praxi: 
Kolektivní druh Beta vulgaris obsahuje řadu důležitých hospodářských plodin, užívaných jako potravina, krmivo pro dobytek a surovina k výrobě cukru. V nejstarších dobách byla řepa pěstována jako listová zelenina, popř. též jako léčivka. Subsp. vulgaris, var. rubra se používá k přípravě salátů nebo se z ní dělají kompoty. Subsp. vulgaris, var. altissima se pěstuje ve velkém měřítku v polních kulturách především jako surovina pro výrobu cukru (celosvětově druhý nejdůležitější zdroj cukru po cukrové třtině)., nadzemní části (listy a hlava bulvy) se užívají jako krmivo pro dobytek. Při výrobě cukru vznikají jako vedlejší produkty melasa (šťáva, ze které cukr již nevykrystalizuje), užívaná jako krmivo nebo surovina v chemickém a potravinářském průmyslu, cukrovarnické řízky (pevné zbytky po vyluhování řepné šťávy) jako krmivo a saturační kaly (odpad při čištění řepné šťávy) jako hnojivo. (Hejný S., Slavík B.1990)

Zajímavosti: 
K převedení do kultury došlo už v pozdním starověku v oblasti Středozemí a Přední Asie. To se však řepa nepěstovala pro svůj kořen, ale pro list – jako salátová zelenina. Se šlechtěním řepy pro cukr se začalo teprve na přelomu 18. a 19. století, takže nově vyšlechtěná řepa cukrovka je nejmladší z hlavních zemědělských plodin. (Hejný S., Slavík B.1990)

Použitá literatura: 
Hejný S., Slavík B.(1990): Květena ČR – 2. díl, Academia Praha: 219 – 223