reďkev ohnicová
Raphanus raphanistrum  L.
čelaď: kapustovité – Brassicaceae

synonymum:  reďkev ohnica

český názov:  ředkev ohnice		   
anglický názov:  Wild radish
nemecký názov:  Wilder Hederich		    
maďarský názov:  Repcsényretek	    
ruský názov:  reďka dikaja
ľudový názov:  Ohnica

Pôvod druhu :  
Pôvodom je pravdepodobne zo stredomoria a prednej Ázie, odkiaľ sa rozšírila i do Afriky, Severnej a Južnej Ameriky a.i.
U nás je najrozšírenejšia v horskom a zemiakárskom výrobnom type, redšie v repárskom a najmenej v kukuričnom  (v nižších a úrodnejších oblastiach je nahradzovaná horčicou poľnou. (HERBA – MULTIMEDIÁLNÍ ATLAS PLEVELŮ  2000-2002)

Areál rozšírenia: 
Terofyt, rozšírený v meridionálnej, boreálnej až oceánickej oblasti Európy. V súčasnosti sa ako poľná burina rozšírila na všetky kontinenty.
(Randuška a kol. 1983)

Popis rastliny:  
•	jednoročná, zelená, autotrofná bylina, rozmnožujúca sa generatívne, jarná skorá.
•	koreňový systém: tenký, vretenovitý koreň, siaha až do podorničia.
•	klíčenie a vzídená rastlina: čerstvé semená klíčia nepravidelne, lepšie po stratifikácii v pôde, hromadne  skoro na jar pri teplote min  2-4 °C, z hĺbky max. 40 mm, pri teplotne miernej zime môžu prezimovať; hypokotyl modrofialový; klíčne listy obráteno vajcovité, čepel 10,0-25,0x12,0-20,0 mm, na vrchole hlboko vykrojené, s výraznou žilnatinou, zúžené v žliabkovitú dlhú stopku (spravidla dlhšiu než čepeľ), riedko chlpatú; epikotyl krátky; prvé listy striedavé, tvoria ružicu, lýrovito laločnaté, až perovitodielne, na báze zúžené do plochej, žliabkovanej stopky, nepravidelne zubaté, chlpaté.
•	stonka:  byľ je priama, 0,5 – 1,5 m vysoká, rozkonárená, listnatá, hranatá, dolu štetinatá.
•	listy:  su stopkaté, striedavé, trávovozelené; dolné sú gracovito laločnaté až perovito dielne, na okrajoch nerovnako zúbkaté; horné sú jednoduché, podlhovasté, spravidla nedelené, zubaté, lysé.
•	kvety:  kališné listy sú kopijovité, uzatvorené, pritlačené ku korune (rozpoznávací znak oproti horčici), na báze vakovito vyduté. Korunné lupienky sú dlhonechtíkovité, špinavo až sírovožlté, či biele, často s fialovou žilnatinou.
•	súkvetie:  strapec vrcholový až úžľabný, riedky, s l5-25 kvetmi na stopkách, bez podporných listeňov.
•	doba kvetu:  VI. – IX.
•	plody (semená):  pašešulka 40,0-85,0x4,0 mm, valcovitá, delená na 1-semenné priškrcované plôdiky, so zobáčikom, s 2-10 semenami; pozdĺžnobrázdovitá, matná, sivohnedá až sivozelená, po dozretí sa semená neuvoľňujú. Semeno 2,0-3,0x1,5-2,0 mm, v obryse elipsovité, z bokov mierne stlačené, sieťkovito jamkovité, zreteľný korienok, svetlohnedé. Pupok veľký, okrúhly, tmavšej farby. Počet semien na rastline až 12 tisíc, živé v pôde 10 i viac rokov. (Liška a kol. 1995 – Hron a kol. 1959)

Ekológia  
Stanovištné podmienky:  rastie na sviežich, ľahkých piesočnatých, na živiny chudobných stanovištiach na poliach, úhoroch i ruderálnych miestach od nížin do horského stupňa.
Podmienky rastu:  Ohnica je burinou hlavne oblastí s drsnejšou klímou (podhorské a horské polohy), chudobnejších pôd s kyslejšou reakciou (zemiakárske oblasti). Nebezpečnou burinou je tu predovšetkým v ovsi a ľane, pri zlej agrotechnike i v zemiakoch a iných plodinách.
Spoločenstvá:  Vyskytuje sa v spoločenstvách triedy  S e c a l i e t e a najmä radu  A p e r e –  t a l i a  a v triede  C h e n o p o d i e t e a  v rade   P o l y g o n o-C h e n o p o d i e t a l i a. (Randuśka a kol. 1983)

Význam a využitie v praxi
Poľnohospodársky význam:  
veľmi nebezpečná burina, ako krm menejcenná, listy možno použiť ako zeleninu, zo semien možno získať olej i horčicu. Je medonosná (Liška a kol.  1995 )

Použitá literatúra
Hron F., Vodák A. (1959): Polní plevele a boj proti nim. SZN Praha : 160
Liška E. – Černuško K. – Cigľar J. – Borecký V.  (1995): Atlas burín . VŠP Nitra : 80
Randuška D. – Šomšák  L. – Háberová I.  (1983): Farebný atlas rastlín. Obzor Blava  266
HERBA – MULTIMEDIÁLNÍ ATLAS PLEVELŮ.   Copyright: © 2000-2002 ČZU Praha a autori.   
www.af.czu.cz/new/data/herbar/?funkce=seznam&lang=sk