puškvorec obecný
Acorus calamus L.
čeled´: árónovité - Araceae

slovenský název: puškvorec obyčajný
anglický název: sweet flag
lidové názvy: puškvorec, tatarská tráva…

Původ druhu: 
Rostlina pochází původně z oblasti jihovýchodní Asie. Do Evropy byl puškvorec rozšířen především díky obchodnickým aktivitám Arabů. První jedinci byli v Evropě prý pěstováni ve Vídni a to roku 1574.Objevilo se však, že tato rostlina zde byla již dříve. Dnes je puškvorec rostlinou kosmopolitní. ( Jirásek, Starý 1966, Pavliš a kol. 2002, Thursová a kol. 1983).

Areál rozšíření: Vyskytuje se kosmopolitně, v několika chromozomálně odlišných rasách (liší se od sebe i obsahem a složením silic). V Evropě se vyskytuje varieta calamus (triploidní). V severní Americe je rozšiřená varieta americanus (diploidní). V Asii a SNS se vyskytuje varieta spurius (tetraploidní) a v Indii je to varieta verus. ( Jirásek, Starý 1966, Pavliš a kol. 2002, Thursová a kol. 1983).

Popis rostliny: 
•	vytrvalá bylina.                                      
•	kořeny nevětvené v šikmých řadách na spodní straně oddenku.    
•	Stonek je ve spodní části metamorfován v oddenek obsahující aromatické silice, nadzemní část stonku je pak trojhranná s výškou pohybující se od 60 do 140 cm. Na stonku vyrůstá palicovité květenství s listenem vzhledem připomínajícím list.
•	Listy rostoucí na svrchní straně oddenku jsou dvouřadě mečovité až 15 mm široké a až 100 cm dlouhé.Bývají na okrajích mírně zvlněné a mají jasně zelenou barvu.
•	Květy jsou drobné oboupohlavné, paprsčité, trojčetné s nerozlyšenými květními obaly. Zelenavé obvejčité květní lístky jsou uspořádány po třech ve dvou kruzích.Tyčinky jsou taktéž po třech ve dvou kruzích. Semeník je svrchní se třemi(2) plodolisty, je trojpouzdrý s velmi malou čnělkou a neznatelnou bliznou.
•	Květenství je palicovité na první pohled postranní – ve skutečnosti však listen (toulec) působí dojmem pokračující lodyhy. Květenství dosahuje přbližně velikosti prstu. Palice je zprvu zelená, později hnědne. 
•	Kvete od května do července.
•	V Evropě nevytváří plody (jedná se o triploidní varietu), množí se tedy vegetativně pomocí oddenků. V místech původního výskytu je plodem podlouhlá několikasemenná bobule (Jirásek, Starý 1966, Pavliš a kol. 2002, Thursová a kol. 1983).

Obsahové látky: 
Obsahuje drogu Radix calami aromatici, velmi ostře kořeněné a hořké chuti. Tato droga obsahuje okolo 2 až 4 % puškvorcové silice. Tato silice se vyskytuje v celé rostlině, avšak v oddenku jí je nejvíce. Poškvorec obsahuje také eterický olej (fenolether a terpeny) dále pak glykosid skorin, cholin, třísloviny a jiné sloučeniny. ( Jirásek, Starý 1966, Pavliš a kol. 2002, Thursová a kol. 1983).

Ekologie: 
Vyskytuje se v mělkých bažinných vodách, na bahnitých březích stojatých a mírně tekoucích vod, ve slepých ramenech řek a v příkopech. Puškvorec náleží k vodním a pobřežním společenstvům do třídy společenstva rákosin a velkých ostřic (Phragmiteto-Magnocaricetea). (Jirásek, Starý (1966), Pavliš a kol. (2002), Thursová a kol. (1983)).

Význam a využití v praxi: 
Jde o léčivou rostlinu se širokým spektrem využití. V lékařství
 je využíván především oddenek s vysokým obsahem silic, ze kterých se vyrábí jak čistá silice tak různé tinktury. Ze silic se vyrábí tzv. stomachika, které povzbuzují a regulují trávení a napomáhají také látkové výměně(uplatnění i při léčení chorob žlučníku). Puškvorec se také používá jako přísada do zubních prášků a ‚ustních vod. Je to také důležitá přísada do různých hořkých likérů. Oddenek se sbírá na podzim a suší se loupaný (silice se však brzy rozpadá), nebo neloupaný velmi opatrně při teplotách okolo 35 stupňů Celsia( Jirásek, Starý 1966, Pavliš a kol. 2002, Thursová a kol. 1983).
Zajímavosti: Čerstvý oddenek způsobuje zvracení. Ve staré literatuře je uváděno, že listy puškvorce prý odpuzují myši. Indiáni kmene Krí využívali puškvorce k léčení bolestí zubů a žaludku, ale jako obřadní halucinogenní rostliny. Látky asaron a miristicin obsažené v oddencích puškvorce mají podobnou strukturu jako halucinogen z muškátových oříšků nebo dimethyamid kyseliny lysergové zvaný LSD. ( Jirásek, Starý 1966, Pavliš a kol. 2002, Thursová a kol. 1983).

Použitá literatura: 
Jirásek, Starý: (1966) Atlas léčivých rostlin, Spn v Praze, 83
Pavliš J., Koblížek J., Jelínek P.: (2002) Užitkové rostliny tropů a subtropů, MZLU, 79
Thursová a kol.: (1983) Malý atlas liečivých rastlín, Vydavatelstvo Osveta, 218