posed bílý
Bryonia alba L.
čeleď: dýňovité – Cucurbitaceae 

slovenský název: posed biely
anglický název: bryony
německý název: e Zaunrübe
lidové názvy: ďáblíkův kořen, Adamova hlava

Původ druhu: 
Původní od jihovýchodní Evropy po střední Asii. Odedávna zplanělý a zdomácnělý téměř po celé Evropě, na západ po Francii, na sever po Dánsko a jižní Skandinávii. (Hejný S. a kol. 1990)

Areál rozšíření: 
Rozšířen na celém území, v teplejších krajích hojně, ve středních polohách roztroušeně  (Hejný S. a kol. 1990)

Popis rostliny: 
•	vytrvalá, popínavá, drsně chlupatá bylina
•	kořeny: mohutné, řepovité, větvené, smetanově žluté, uvnitř bílé
•	stonek a výška rostliny: 2-4(7) m dlouhá, popínavá, nevětvená lodyha s jednoduchými, zřídka větvenými úponky
•	listy: krátce řapíkaté, v obrysu široce vejčité, (3-)5(-7) laločné, na bázi vykrojené, úkrojky špičaté, nepravidelně hrubě zubaté, střední úkrojek na bázi nejširší, jasně až sytě zelené
•	květy: jednodomá rostlina (v jihovýchodní Evropě často dvoudomý), samčí květy v dlouze stopkatých vrcholících v úžlabí listů v dolní části lodyhy, 10-12 mm v průměru, žlutobílé se zelenými žilkami, kalich kratší než nálevkovitá až kolovitá koruna; samičí květy v krátce stopkatých hroznech v horní části lodyhy, 9-10 mm v průměru, žlutobílé, kalich přibližně délky nálevkovité až kolovité koruny, blizny lysé 
•	květenství: samčí květy v dlouze stopkatých vrcholících, samičí v krátce stopkatých hroznech
•	doba květu: VI-VII
•	plody, semena: černé kulovité bobule s tenkým vnějším oplodím, 7-8 mm velké s 2-5 semeny, která jsou vejcovitá, středně zploštělá, 3-5 mm dlouhá, 3,0-3,5 mm široká, na příčném průřezu 1,0-1,5 mm silná, s lemem, světle hnědá, jednobarevná nebo s tmavě hnědým mramorováním, hrubě bradavčitá   (Hejný S. a kol. 1990)

Obsahové látky: 
Glykosid bryonin, bryonidin, bryodulkosid, triterpenické kukurbitaciny, pryskyřičnaté látky (bryoresiny), fytosteriny, tříslovina, stopy silice a škrob (Korbelář J. a kol. 1981; www.nova.medicina.cz)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: křoviny, ohrady, lesní okraje, ploty, okraje zahrad a sadů
Podmínky růstu: vlhčí, živinami bohaté hlinité půdy
Společenstva: Nejčastěji ve společenstvech svazů Galio-Alliarion, Arction lappae a Sambuco-Salicion capreae (Hejný S. a kol. 1990)

Význam a využití v praxi:
Nebezpečné laxativum a diuretikum, derivans při revmatismu a emetikum. Pro silnou jedovatost a dráždivý účinek se dnes nepoužívá. Působí silně projímavě, diureticky a vyvolává zvracení. Šťáva posedu místně dráždí pokožku a po delší době způsobuje záněty a puchýře. Otravy se projevují podrážděním žaludku, prudkými kolikovými bolestmi ve střevech, vysokou horečkou, rychlým povrchním dechem, krvavým průjmem, krví v moči a celkovou slabostí a křečemi. Dochází k poškození jater, zánětu ledvin až zástavě dechu. Smrtelné riziko u dětí představuje dávka 15 bobulí, u dospělých 40 bobulí. (Korbelář J. a kol. 1981; www.nova.medicina.cz)

Zajímavosti: 
Posed byl znám již ve starověkém Římě. Patřil mezi rostliny Chiróna, bájného kentaura. Ve starověku se používaly nejen kořeny, ale i další části rostliny včetně pupenů, které si Římané připravovali s octem a solí. Plody byly považovány za lék proti epilepsii. Ženám sloužily jako krášlicí prostředek - odstraňovaly pihy a potíráním činily kůži hladkou a hebkou. Středověcí lékaři a mágové si všimli zvláštního tvaru posedového kořene, který připomíná lidskou postavu. To ho předurčovalo k magickým praktikám a léčení, podobně jako kořen mandragory. Mathioli ve svém herbáři poukazuje jak na falšování slavnější mandragory kořenem posedu, tak i na jeho využití jako léčivé rostliny. V minulosti se posed používal proti dně, na zmenšení žaludečních vředů, na pročištění krve a při zánětu pohrudnice. Byl pokládán za abortivum. Posed patřil mezi nejvýznamnější čarovné rostliny. Jeho dnešní výskyt může být pozůstatek po dřívější kultuře - posed se totiž záměrně vysazoval kolem hospodářství, aby chránil domácí zvířectvo před dravci, uřknutím a blesky. Pěstoval se také proto, že se věřilo, že z jeho kořene může povstat živáček, který svému majiteli přinese štěstí a užitek. Celá řada pověr a magických úkonů spojuje kořen posedu a mléko: posed pěstovaný u chlévů zajistil dostatek dobrého mléka, kořen obřadně vykopaný na den sv. Jana Křtitele zase zaručoval vrchovatou míru smetany v mléce. Posed byl důležitou rostlinou zamilovaných, především těch, kteří usilovali o své protějšky marně. S pomocí posedu mohla děvčata protančit celý večer, pokud si vložila plátek kořene do střevíců. Kořen totiž "posedl" srdce všech tanečníků a ti děvče nemohli pustit z kola ven. Kořen posedu se také vkládal do kolébky novorozenců, aby byli chráněni před zlou mocí. (www.nova.medicina.cz)

Použitá literatura: 
Hejný S., Slavík B. (1990): Květena ČR – 2. díl. Academia Praha: 442, 444 
Korbelář J., Endris Z. (1981): Naše rostliny v lékařství. Avicenum, Praha: 344
http://www.darius.cz/archeus/BB_D.html
http://nova.medicina.cz/verejne/clanek.dss?s_id=4939&s_rub=308&s_sv=1&s_ts=38058,4353125