plicník lékařský
Pulmonaria officinalis L. s.l.
čeleď: brutnákovité  - Boraginaceae

slovenský název: pľucník lekársky
anglický název: Lungwort
německý název: Lungenkraut
lidové názvy:  hvědoš, korálky, plucník, pličník, nevlastní sestry

Původ druhu: 
Evropa

Areál rozšíření: 
Hojně rozšířen téměř po celé Evropě a v Zakavkazí (z Francie na sev. Balkán a Krym, z již. Skandinávie na Ural), v ČR roztroušeně (Moravský kras, Hostýnské vrchy, střední Povltaví).  
(Rubcov V.G., Beneš K. 1984, Jirásek V., Starý F. 1986)

Popis rostliny: 
•	vytrvalá bylina
•	kořenový systém : úzký, neveliký kořen
•	lodyha přímá, 15 – 30 cm vysoká, na vrcholku větvená, pokryta stejně jako listy tuhými štětinovitými chloupky
•	listy: 1) v přízemní růžici, dlouze řapíkaté, 4 – 12 cm dlouhé, 3 – 5 cm široké, s vejčitou až vejčitě kopinatou čepelí, která je na bázi srdčitá nebo uťatá, s bělavými skvrnami nebo bez nich
         2) lodyžní listy jsou střídavé, krátce řapíkaté až přisedlé, celokrajné, podlouhle vejčité až kopinaté
•	květy: obojaké, pravidelné, paprsčité, kromě pestíku pětičetné, se srostlými obaly       (srostloplátečné). Kalich je zvonkovitý, pětizubý, vytrvávající a koruna nálevkovitá s pětilaločným okrajem, zprvu nachová, později modrofialová, v ústí s pěti svazečky chlupů střídajících se s pěti zákališními tyčinkami. Semeník je svrchní, dvoupouzdrý, ze dvou plodolistů
•	květenství: dlouze stopkatý vijan
•	doba květu: III. – V.
•	plody: 4 vejcovité, lysé, leskle hnědé až černé tvrdky v každém semeníku (Rubcov V.G., Beneš K. 1984, Jirásek V., Starý F. 1986, Neubauer  Š. a kol.1986) 

Obsahové látky: 
kyselina křemičitá (až 4%) v rozpustné i nerozpustné formě, až 10% tříslovin, hemolyticky neaktivní saponin, flavonoidy, alantoin, slizy, vitamín C a minerální látky, z nichž jsou významné především vápenaté soli (Rubcov V.G., Beneš K. 1984, Jirásek V., Starý F. 1986)

Ekologie:   
Stanovištní podmínky: světlé listnaté a smíšené lesy, háje, křoviny, vlhké louky, břehy potoků od nížin do podhůří
Podmínky růstu: vlhčí a hluboká půda, nejlépe se mu daří na teplých vápencových podkladech (Rubcov V.G., Beneš K. 1984, Jirásek V., Starý F. 1986)	

Význam a využití v praxi: 
Forma použití: zápar, odvar, vnitřně i zevně.
Léčivá rostlina – sbírají se listy (Folium pulmonarie) nebo i kvetoucí nať                                  (Herba pulmonarie). 
Vysoký obsah stopových prvků kladně působí na činnost žláz s vnitřní sekrecí. Příznivý účinek se přičítá kombinaci účinku saponinů, které usnadňují odkašlávání, uklidňujícímu a ochrannému účinku slizů a dezinfekčnímu účinku tříslovin. Mimoto má droga také slabý močopudný účinek, působí protizánětlivě, svíravě, má změkčující účinek a zvyšuje srážlivost krve.
Pro svou nenáročnost se plicník také někdy pěstuje jako časná medonosná rostlina. V Anglii jsou mladé listy oblíbenou přísadou do jarních salátů a polévek. (Rubcov V.G., Beneš K. 1984, Jirásek V., Starý F. 1986)

Zajímavosti:  
Plicník se vyskytuje ve dvou blízce příbuzných druzích. U nás je častější plicník tmavý           (P. abscura Dumort) s tmavozelenými a kratčeji řapíkatými listy. Stanovištně nezasahuje tak daleko na východ jako plicník lékařský (P. officinalis L.) s bělavě skvrnitými listy a řapíkem delším než čepel. Z farmaceutického hlediska jsou oba druhy považovány za rovnocenné. Od středověku se však k léčení používaly převážně rostliny se skvrnitými listy, a to pro podobnost se skvrnami na nemocných plicích (odtud i jméno rodu), což mělo být znamení od Boha, k jaké nemoci se má rostlina používat (pověrečné léčení  „terapia per signaturam“). Plicník je nápadný i různým zbarvením květů na jedné rostlině. Původcem tohoto jevu je květní barvivo anthokyan, jehož zbarvení je závislé na kyselosti buněčné šťávy. (Barva květů je indikátor, při klesající kyselosti modrá.) Podobnou změnu zbarvení s postupujícím zráním plodů vidíme např. u ostružin a borůvek. (Rubcov V.G., Beneš K. 1984, (irásek V., Starý F. 1986, Neubauer  Š. a kol.1986, Eisenreich W. &  D. 1999)

Použitá literatura:  
Rubcov V.G., Beneš K. (1984): Zelená lékárna. Lidové nakladatelství Praha : 206-209  Jirásek V., Starý F (1986): Kapesní atlas léčivých rostlin. SPN Praha : 232
Neubaer Š., Klimeš K., Černá L. (1986): Léčivé rostliny II. Svépomoc Praha : 82-83
Eisenreich W. &  D. (1999): Turistický průvodce přírodou. Príroda a.s.Bratislava : 176