pěnišník
Rhododendron 
čeleď: vřesovcovité – Ericaceae

synonyma: azalka, rododendron

slovenský název: rododendron
anglický název: rosebay, rhododendron
německý název: alpenrose, almrausch, almenrausch

Původ druhu: 
východní Asie, Severní Amerika, 

Areál rozšíření: 
Monzunové oblasti, evropské hory, Himaláje, Nová Guinea                                                    
V ČR se pěstuje v zahradách. ( Hurych V. 1995 )

Popis rostliny: 
•	 stálezelené, poloopadavé i opadavé keře
•	 kořenový systém: mělký
•	 stonek dřevnatý, výška od poléhavých druhů do 4m, existují druhy vysoké i 25 m 
•	 kožovité celokrajné listy, nahloučené většinou na koncích větviček, kopinaté, vejčité, velikost 3 – 10 cm, líc tmavě zelený, rub světle zelený, lesklé i chlupaté, přítomnost palistů 	
•	květy: pravidelné, oboupohlavné,kališních lístků pět, srostlé, korunních pět, deset tyčinek, nestejně dlouhých, semeník svrchní, barvy od bílé po fialovou
•	květenství: okoličnatý hrozen
•	doba květu: hlavní doba V. – VI.
•	 tobolka s četnými drobnými semeny  ( Hurych V. 1995, Böhm Č. 1994, Verlag M. 1998 )

Ekologie:
Stanovištní podmínky: zastíněné stanoviště na humósních půdách
Podmínky růstu: potřebují stanoviště chránené proti úpalu, mrazivým a výsušným větrům. Zemina má být silně humózní,vzdušná, mírně kyselá (pH 4.2 – 5.5) a dostatečně živná.Vyhovuje směs surové lesní hrabanky(nejlépe z dubových lesů) s hrubší rašelinou nebo drcenou kůrou a pískem s přídavkem zetlelého hnoje.Na zimu vyžaduje přikrývku. Mají velké nároky na důkladnou závlahu, hlavně při rašení, potom v červnu až červenci, v době tvorby nových pupenů a také těsně před příchodem mrazů. Zakořenělé pěnišníky, pěstované na substrátech chudých na živiny, potřebují hlavně dusík. Z plných hnojiv stojí za zmínku Herbasyn 3 a Cererit, plné hnojiva s obsahem stopových prvků. Zvlášt účinným je kompostovaný hovězí hnůj, zapravený do půdy už před výsadbou. ( Böhm Č. 1994, Verlag M. 1998, Hurych V. 1995 )

Zajímavosti: 
Pěnišníky  se objevily v zahradách západní Evropy už více jak před 300 lety, např. pěnišník chlupatý – Rhododendron hirsutum v Anglii v roce 1656. Většina z nich patří k neobyčejně odolným a dobře zimovzdorným rostlinám s mnohostranným upotřebením v sadovnické praxi. Než dosáhly dnešní podoby, trvalo rodu Rhododendron asi 50 miliónů let. Do roku 1800 bylo známo asi 10 – 12 druhů pěnišníků, dnes je známo 500 – 600 druhů a mnoho jejich kříženců.

Ušlechtilí kříženci – „Gentské azalky“, „Knap Hill azalky“, „Rustica azalky“ a „Japonské azalky“ jsou bohatě kvetoucí druhy s květy pastelových barev. Jsou to opadavé druhy.
Velkokvěté hybridy vynikají bohatstvím krásných velkých květů, pod názvem R. x hybridum – „Album Grandiflorum“, „Panenka“, „Britania“, „Alfred“, „Omega“, a mnoho dalších.
Drobnokvěté pěnišníky jsou vysokohorského původu, mají slabší vzrůst, jemné větvení, drobné lístky a menší květy – R. impeditum, R. hippophaeoides, R. x praecox, …  ( Böhm Č. 1994, Walter V. 1984 )

Použitá literatura: 
Hurych V. (1995): Okrasné dřeviny pro zahrady a parky. Čas Praha: 105, 137
Verlag M. (1998): Keře. Ikar Praha: 217, 219
Walter V. (1984): Pěstování okrasných stromů a keřů. Stát. zeměd. Nakladatelství Praha: 293 
Böhm Č. ( 1994): Rododendrony a další vřesovcovité rostliny. JK Praha: 9, 11, 14, 16