pelyněk pravý
Artemisia absinthium
čeleď: hvězdnicovité – Asteraceae

slovenský název: palina pravá
anglický název: wormwood
německý název: der Wermut
lidové názvy: černobejl, peluň, peluňka, pelyňka, bylina sv. Jana, hořký peluň, chlebníček, nechrasť, nechřest, nechráše, pamětníček, pamutějček, polenek, polýnek, polyněk, stříbřík velký, apsint

Původ druhu: 
V západní Asii, jižní Evropě a Severní Africe. (V. G. Rubcov, K. Beneš 1985)

Areál rozšíření: 
Celá Evropa, západní Asie, Severní a jižní Amerika, Nový Zéland. (V. G. Rubcov, K. Beneš 1985)

Popis rostliny:
•	vytrvalá bylina
•	vyrůstá v trsech
•	bohatě olistěné větvené stonky, ve spodní části dřevnatějí, stříbrošedě plstnaté a dosahují výšky 50 až 100 cm
•	Listy jsou stříbrošedě plstnaté. Přízemní listy v růžici jsou dlouze řapíkaté, třikrát peřenodílné, čepel mají v obrysu vejčitou, rozdělenou v úzce kopinaté úkrojky. Střídavé lodyžní listy jsou krátce řapíkaté až přisedlé, spodní dvakrát, hořejší jednoduše peřenodílné, které nakonec přecházejí až v nedělené, dlouze kopinaté listeny.
•	Všechny květy jsou trubkovité, paprsčité, se srostlými a pětičetnými obaly, obvodové samicí a vnitřní obojaké. Koruna je úzce trubkovitá, s pětiklaným lemem, jasně žlutá. Tyčinky jsou souprašné a semeník spodní ze 2 plodolistů a jednopouzdrý.
•	Květenství je latovité z jednostranných hroznů.
•	doba květu: VI. - IX
•	Plody jsou vejčité hnědé nažky bez chmýru.
     (V. G. Rubcov, K. Beneš 1985, http://www.reiki-cz.com/herba/herbar_P.htm#7 )

Obsahové látky: 
Silice (thujol, thujon, felandren, pinen, kadinen, seskviterpenické uhlovodíky
ketopelanolid a hydroxypelanolid a také chamazulen), glykosidické hořčiny (guajanolidy artabsin a absintin) a třísloviny.http://www.reiki-cz.com/herba/herbar_P.htm#7

Ekologie:
Hojně se vyskytuje především v teplých oblastech na suchých a slunných místech. Dává přednost teplým, zejména vápencovým podkladům s dostatkem dusíku. Roste na skalnatých stráních, ale také podél cest, na sutích, navážkách, zejména v blízkosti dnešních i zaniklých lidských sídel. 
Společenstva: Arction, Onopordion acanthii, Prunetalia
     (V. G. Rubcov, K. Beneš 1985, J. Dostál 1989)
Význam a využití v praxi:
Silice působí protikřečově, dezinfekčně, protiprůjmově, podporuje vylučování žluči. Hořčiny výrazně zvyšují sekreci žaludečních šťáv. Droga se užívá v nálevu samotná nebo v žaludečních čajových směsích, konečně jako tinktura. Lze ji aplikovat při žaludečních potížích (některé formy gastritid, nechutenství), žlučníkové potíže patří rovněž do okruhu indikací pelyňkové drogy. Nesmi se předávkovat ani dlouhodobě užívat, protože tujon je jedovatý. Otravy zvané absintismus jsou známé po nadměrném piti absintových likérů (např. francouzský pernod). Následkem jsou vážné poruchy centrálního nervstva až zblbnutí, takže v některých státech výroba i pití absintových vín, aperitivů a pálenek jsou zakázány. Užíváni drogy a přípravků z ní je nebezpečné v těhotenství, protože vyšší dávky překrvují pánevní orgány a mohou vyvolat porušení plodu nebo potrat. V malých dávkách se pelyňkový výtažek nebo nať používají jako koření pro některé masité pokrmy a jako součást kořenných směsi při výrobě vermutů. (V. G. Rubcov, K. Beneš 1985, http://www.reiki-cz.com/herba/herbar_P.htm#7 )
 
Zajímavosti: 
Uvádí se, že pelyněk je pojmenován podle bohyně Artemis, ochránkyně panen (silice má obortivní účinky) nebo odvozní od řeckého slova artemés, což znamená zdravý. Druhovým jménem absinthium nazývali rostlinu Římané, kteří je utvořili z řeckého a psition (= bez radosti), což se nepochybně vztahovalo k silně hořké chuti léčivého pelyňkového vína.

Užívání pelyňku bylo známé již starým Egypťanům před 3000 léty. Starověcí lékaři Dioskorides a Galenos se také zabývali tímto hořkým kořením, kterého si v klasickém starověku vážili jako léku, který podporuje trávení a zahřívá žaludek. Plinius např. píše o oblíbenosti této drogy: " Tato nejvýše užitečná bylina je všeobecně známá, neboť se používá jako léčivá. Při římských slavnostech, kdy čtyřspřeží jezdila o závod, dostal vítěz odměnou napít se pelyňku, protože naši předkové věřili, že zdraví je čestná odměna " Tako Mathioli ji ve svém herbáři uvádí jako vznešenou a váženou bylinu. Velice vychvaluje i tzv. pelyňkové víno. Pelyněk se používal při bohoslužbách a slavnostech na počest vítězství.

Výnosem zvaným Capitulare de villis přikazoval počátkem 9. stol. franský král Karel 
I. Veliký pěstovat pelyněk na královských dvorcích a zahradách. První zpráva o vydestilování pelyňkové silice pochází ze 16. stol. (http://www.reiki-cz.com/herba/herbar_P.htm#7, V. G. Rubcov, K. Beneš 1985)

Použitá literatura: 
V. G. Rubcov, K. Beneš (1985): Zelená lékárna. Lidové nakladatelství, Praha: 194-197
J. Dostál(1989): Nová květena ČSSR, 2. sv. Academia, Praha: 1037
Internetové adresy: http://www.pyly.cz/pages/popis.php?ID=152
                    http://www.reiki-cz.com/herba/herbar_P.htm#7