pelyněk černobýl
Artemisia vulgaris L.
čeleď: hvězdnicovité – Asteraceae

slovenský název: palina obyčajná 
anglický název:
německý název:
lidové názvy:

Původ druhu:
Pelyněk černobýl je rozšířený po celé Evropě.

Areál rozšíření: 
Celá Evropa, po celé České republice hojně.  

Popis rostliny:
•	vytrvalý druh, bylina
•	z podzemku vyrůstá několik až vyše 100 cm vysokých, přímých, hranatých, pápeřitých, dutých /vyplněných dření/, hnědočervených, bohatě rozkonářených stonek. 
•	listy střídavé, poloobímavé. Spodní listy krátce stopkaté, střední přisedavé, dvojitě perovitě dílné, horní perovitě zářezové přecházející v přílistky. Lístky jsou kopinaté, hrubě pilkovité nebo celookrajové, na líci tmavězelené a na rubu bíle plstnaté.
•	květní úbory uspořádané do hustých metlin. Malé, krátkostopkaté vejčité úbory vyrůstají z paždí listů, mají skřidlicovitě se překrývající sivobílé zákrovné lístky, hnědočervené až žluté, rourkovité, pětičetné květy. Vnější květy jsou neplodné, vnitřní oboupohlavné.
•	doba květu VI -VIII
•	plodem je nažka

Obsahové látky: 
Obsahuje až 0,5% silice, dále glykosidní hořčiny absinthin a anabsinthin, tříslovinu, apryskyřici a organické kyseliny. Z pelyňku lze získat i chemazulen. Hořčiny jsou neškodné, toxickou látkou je pelyňková silice Oleum absinthii, která obsahuje hlavně volný nebo esterifikovaný alkohol thujol a jeho keton thujon, kadinen, felandren. 
Otrava: Po požití 15 g pelyňkové silice dostavuje se nausea, trismus, křeče až bezvědomí. Rostlina, požitá ve větším množství, působí zažívací obtíže, bolesti hlavy, závratě, zaujatost hlavy, zmatenost, třes, slabost, nutkání k močení a pálení v močové trubici. U těhotných nastává někdy i potrat, čeho se zneužívalo k tomuto účelu. (V.VONDRÁČEK, O. RIEDL A KOL. 1958)

... píší, že kořen černobýlový tak veliké jest moci, která by žena těhotná jej požívala, v ní by dítě nikoli zůstati nemohlo, buď živé, buď mrtvé... (P. O. MATTHIOLI, T. HÁJEK Z HÁJKU, 1982)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: Pelyněk roste hojně na rumištích, v příkopech, na neobdělávaných místech, v křovinách, u cest a při plotech. 
Podmínky růstu: Světlomilná a teplomilná rostlina. 

Význam a využití v praxi:
Pelyněk je jedenou z nejstarších léčivých rostlin. Používá se v medicíně, farmaceutickém průmyslu, likérnictví a hlavně v lidovém léčitelství. Přidává se jako kořenina povzbuzující chuť k jídlu do polévek a masných výrobků. Obecně se hodí na poruchy trávící soustavy, při katarech žaludku a střev, při menstruačních těžkostech, střevních parazitech a pod. V minulosti se pelyňku užívalo jako abortiva /k potratu/. 
         ...Item černobýl mnoho prospívá ženám neplodným. Item ženám po porodu proti bolesti okolo pupku...Item černobýl s vínem požívaný dobrý jest proti zacpání sleziny a jater z studenosti přílišné...Item černobýl pitý  prospívá těm, kterýmž dáno opium.  Prach černobýlový ztiží půl lotu přijatý dnu kloubní jistotně uzdravuje. Item černobýl na veřejích zavěšený aneb sic jinak užívaný čáry a kouzla zahání. (P. O. MATTHIOLI, T. HÁJEK Z HÁJKU, 1982)

Vermut a absint jsou alkoholické nápoje, obsahující účinné látky pelyňku. Absinth byl oblíben hlavně ve Francii, kde se vyskytoval též chronický absinthismus. Ten se jeví třesem, svěděním, bolestmi v údech, hyperestesií, občasnými křečovými záškuby ve svalstvu, ztížením myšlení, slábnutím paměti, klesáním inteligence, oslabením vůle, nespavostí, děsivými halucinacemi a epileptickými záchvaty. K poškození organizmu přistupuje ovšem též alkoholismus, leč absinthismus je těžší než prostý alkoholismus. (V. VONDRÁČEK, O. RIEDL, 1958)
 Klíčovou látkou je thujon. Při českém způsobu výroby se pelyněk namáčí pouze vevodě, čím se omezuje množství jedovatého thujonu. 
Absinth: 30 g pelyňku, 8,5 g yzopu, 1,8 g puškvorce, 6 g meduňky, 20 g semínek anýzu, 20 g semínek fenyklu, 20 g badyánu, 3,2 g semínek koriandru. Suché byliny se zalijou 800 ml 85 – 95 % lihu. Líh z vína je lepší než líh vypálený z obilí. Směs se nechá ležet několik dní – nejlépe týden – a občas se zamíchá. Pak se tekutina sleje a byliny vyždímají. Pak se byliny namočí vodkou a znovu vyždímají.  Tím se získá asi 1,5 litru zelené tekutiny, kterou je nutno destilovat. Při destilaci vyměníme nádobu v okamžiku, kdy se destilovaná tekutina zbarví do žluta. To už je dokap. Nyní se likér obarví a dokončí další macerací: 4,2 g máty, 1,1 g meduňky, 3 g pelyňku, 1 g citronové kůry, 4,2 g lékořicového kořenu. Byliny se nechají macerovat 4 dny, pak se likér slije a přefiltruje. 
Více se k výrobě užívá pelyňku pravého – Artemisia absinthium L., který obsahuje tytéž látky ve větší koncentraci. Absinth je ve většině zemí zakázán. 

Použitá literatura:
MATTHIOLI P.O., HÁJEK Z HÁJKU T. (1982): Herbář, jinak bylinář velmi užitečný. Odeon, Praha: 226
VODNDRÁČEK V., RIEDL O. A SPOL. (1958): Klinická toxikologie. Státní zdravotnické nakladatelství, Praha: 223, 224