pažitka pobrežní
Allium schoenoprasum
čeleď: česnekovité – Alliaceae

synonyma: pažitka planá, česnek pažitka

slovenský název: cesnak pažítkový (pažítka)
anglický název: chives
německý název: Schnittlauch
lidové názvy: luček, luk drobný, ošlejch menší, šnitlink, šnytlík

Původ druhu: 
Pochází ze Střední Asie nebo ze Stědomoří. Asi v 16. století byla rozšířená po celé Evropě ako kultúrni rostlina. (Bartoš a kol. 1992; Duda M., Střelec V. 1986)

Areál rozšíření:  
Vyskytuje se v Evropě až do  nadmořské výšky 2500 m, ve střední, východní a severní Asii, v Japonsku, v Severní Americe až po arktické oblasti. V České republice v Povltaví, dolné Posázaví, údolí Berounky. V zahradách často  pěstovaná zelenina. (Dostál J., Červenka M. 1992)

Popis rostliny:
•	vytrvalý druh, bylina
•	kořenový systém: Cibule  malé, 5-10 mm Ø, úzce vajcovité, v trsech na krátkem oddenku, ochranná šupina blanitá, rospadavá na kožovité pásiky
•	stonek: 5-50 cm, přímy, dutý, bezlistý
•	listy (po 1-2 z jedné cibule) úzce trubkovité, duté, oblé až 35 cm × 1,6 mm,  svojími pochvami zahaluje stonek do ⅓, vzpřímené v hustých trsech
•	 P 3+3  A 3+3  G (3), kvety stopkaté, stopky 2-15 mm, P lístky kopijovité 7-15 × 3-4 mm, končisté, failové až bledopurpurové, občas bíle, A kratší jako P, nitky 3-6 mm, prašníky žluté
•	květenství: paokolík (skrutec), polkulovitý až vajcovitý, přímy, hustý 15-50 mm Ø s 8-30 květmi
•	doba květu: V-VIII
•	plody, semena: blanité tobolky; semena po 1-2, černé, úzke, srpovité, prohnuté, lesklé  (Dostál J., Červenka M. 1992; Ústav zemědelských a potrvinařských informací 2000 )

Obsahové látky: 
Sušina 14,7 %, bílkoviny 3,3 %, lipidy 0,7 %, sacharidy 8,1 %, popeloviny 1,7 %, vláknina 2,0 %. Z minerálních látek 850 mg Ca, 440 mg Mg, 750 mg P, 430 mg Cl, 4340 mg K, 484 mg S. Vitaminy C 664 mg, B1 1,4 mg, B2 1,9 mg, B6 2,0 mg, 
E 16 mg . 1000 g –1. Typickou chuť jí poskytuje cibulová silice. (Malý I. 1998; Bartoš a kol. 2000)

Ekologie: 
Stanovištní podmínky: pobrežní kroviny, trávniky, podél vetších řek
Podmínky růstu: Výživné, vlhké, občas zaplavované, propustné, neutrálne až slabo kyselé (s pH 6,8-7,5) půdy. Pažitka je nenáročná, mrazuvzdorná, chladnomilná rostlina, vyžaduje dostatek světla. Bohatou nať poskytuje v půde bohaté na živiny a vláhu. Je náročná na dusík a draslík. 
Na 1 ha sa použije 300 kg 40 % draselné soli, 400 kg superfosfátu a 300 kg síranu amonného. (Malý I. 1998; Pekárková E. 1997)

Význam a využití v praxi: 
Pažitka je zelenina, kterou pestujeme výhradně pro nať. Užitkovou častí jsou aromatické listy sytě zelené barvy. Uplatňuje se při kořenení polévek, různých přiloh, pomazánek, vaječných jídel aj. zásadně čerstvá a řežeme ji pokud možno vždy až těsně před použitím.
Korene pažitky snadno potlačují plevele.
Léčivé účinky: povzbuzuje chuť k jídlu a podporuje zažívaní. Působí i jako stimulans a oligestivum.
Oblíbená okrasná bylina pro obruby a k přilákaní včel. Odvar z pažitky se někdy rozprašuje, aby se zabránilo plísni angreštové a jablečné strupovitosti.
Květiny pažitky lze sušené použít v dekoratívních aranžmá sušených bylin. (Malý I. 1998)

Zajímavosti: 
Pažitka se pěstuje  ze semena , z předpestované sadby nebo dělením trsů. Vyžaduje spon 3030 cm.
Pažitka se dá snadno rychlit, a tak můžeme sklízet listy i uprostřed hluboké zimy nebo v předjaří. Seřezávaním natě zabránime tvorbě květu. Pravidelným řezem se zvyšuje výnos i jemnost listů. Sklízi se 5-7 krát za vegetační období. Vysazovat lze od jara do léta.
Vlivem nabídky řady jiných druhů čerstvé zeleniny poklesla poptávka po pažítce na jarním trhu, její sezóna jsou Velikonoce.
Latinské druhové označení pochází z řeckého s-choinos (tj. sítina) a prason (tj. pór). (Troníčková E. 1985; Duda M.; Střelec V. 1986; Bartoš a kol. 2000 )

Použitá literatura:
Dostál J., Červenka M. (1992): Veľký kľúč na určovanie vyšších rastlín. Slovenské pedagogické nakladateľstvo Bratislava: 1248
Pekárková E. (1997): Pěstujeme zeleninu. Grada Publishing Praha: 60
Bartoš a kol. (2000): Pěstování a odbyt zeleniny. AGROSPOJ Praha: 256
Malý I. (1998): Polní zelinářství. AGROSPOJ Praha: 181
Troníčková E. (1985): Zelenina. ARTIA Praha: 168
Duda M., Střelec V. (1986): Lahôdková zelenina. Príroda Bratislava: 76
Ústav zemědelských a potravinářských informací (2000): Zahradnický slovník náučný – 4.díl.. Praha: 239