pámelník bílý
Symphoricarpos albus L.
čeleď: zimolezovité – Caprifoliaceae

slovenský název: imelovník biely
anglický název: Snowberry
německý název: Gemeine Schneebeere
lidové názvy: práskačka, práskavka, prskačka, prskavka

Původ druhu: 
Pámelník bílý rostl původně jen ve východní části Severní Ameriky, mezi Novým Skotskem, Albertou, Virginií a Minnesotou. Do Evropy se dostal okolo roku 1879. Ještě dříve však byl do kultury zaveden (1806) a do Anglie introdukován (1817) pámelník bílý hladký, rostoucí při západním pobřeží Severní Ameriky od Aljašky po Kalifornii. (Větvička, 1990)

Areál rozšíření: 
Keř je rozšířen především na severní polokouli. Těžiště výskytu je v termofytiku a nižších polohách mezofytika. Pěstováním se druhotně rozšířil do mnoha zemí celého světa (Čína, evropské státy, atd). Ve vyšších polohách (do 1300 m.n.m) není již tak hojný (v ČR max. : Krkonoše, Obří důl, 850m). (Slavík, 1997)

Popis rostliny:
•	vytrvalý keř
•	kořenový systém: podzemní kořenující výběžky
•	stonky jsou bohatě rozvětvené, 1 – 2 m dlouhé. Mladé větve jsou tenké, lysé, hnědé, starší s šedavou borkou rozpadající se v tenké bělavé pásy.
•	listy vstřícně uspořádané. Čepel listů vejčitá, vejčitě podlouhlá až okrouhlá, 2 – 6 cm dlouhá, na bázi  široce  klínovitá, na vrcholu špičatá až tupě špičatá, celistvá nebo do různé hloubky laločnatá (především na dlouhých větvích), celokrajná, na obou stranách lysá, tuhá, na svrchní straně tmavozelená, na spodní straně světleji zelená až šedozelená, na okraji často  drobně bradavičnatá. Řapík je krátký, 2 – 7 mm, dlouhý lysý nebo krátce brvitý. Listeny trojúhelníkovitě kopinaté až vejčité, dlouze zašpičatělé, 2 – 3 mm dlouhé, kožovité, brvité. Listence trojúhelníkovitě vejčité, 1 – 1,5 mm dlouhé, špičaté,  brvité. 
•	květy oboupohlavné, koncové nebo v paždí listů, malé, 5 – 6 mm dlouhé, velmi krátce stopkaté, bělavé, slabě narůžovělé až načervenalé. Miskovitý kalich je lysý s krátkými, asi 1mm dlouhými široce trojúhelníkovitými, vytrvalými cípy. Koruna nejčastěji zvonkovitého tvaru, 5 – 7 mm dlouhá, o průměru 5 – 6 mm, s vejčitými korunními cípy, zejména při ústí hustě chlupatá korunní trubka. Tyčinky jsou kratší nebo stejně tak dlouhé jako koruna, semeník i čnělky jsou lysé.
•	květenství je husté, krátké, zdánlivě připomínající hrozny nebo chudokvěté svazečky.
•	doba květu: VI - IX
•	plody jsou jedovaté bobule kulovité až vejcovité, 7 – 12 mm velké, bílé až slabě narůžovělé, houbovitě dužnaté, dvousemenné, které při rozšlápnutí hlasitě praskají. Semena vejcovitá až elipsoidní, zploštělá. (Slavík, 1997)

Obsahové látky: 
Saponiny, třísloviny, v plodech jsou vedle četných saponinů ještě další málo prozkoumané látky. (Janča, Zentrich, 1998)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: náplavy, břehy řek, lužní lesy, smíšené listnaté lesy
Podmínky růstu: nivní a hlinité, středně hluboké až hluboké půdy, mírně kyselé až zásadité a živné.(Hecker, 2002) 

Význam a využití v praxi:
Pámelník bílý je důležitá okrasná dřevina pěstovaná běžně v parcích a sadech, na sídlištích, při komunikacích apod. Je obzvláště vhodný pro skupinovou výsadbu (zejména živé ploty) a také jako zakrývací dřevina. Má minimální nároky na pěstování a dobře snáší i zastíněná místa. Tato dřevina je  v celém světě velmi oblíbená pro svůj rychlý růst a ozdobné plody, které vydrží dlouho do zimy. (Slavík, 1997)
Pámelník má také svá četná využití ve farmaceutickém průmyslu. V homeopatii se užívá čerstvý kořen, který se dále upravuje lihem. Vzniklé kapky pomáhají při žaludečních potížích, při poruchách menstruace a při těhotenských potížích žaludku a střev. Kořenová droga má poměrně výrazné působení jako imunostimulans, protože nespecificky zvyšuje obranné reakce organismu. Toho je možno léčebně využívat při úpadku vlastních obranných sil v řadě chorobných stavů. Kromě toho se však užívají přípravky ze zralých  plodů a to: Při potížích se sliznicemi, především střev a močových cest. Oba homeopatické prostředky, z kořene i plodů, se s úspěchem užívají do směsí s jinými tinkturami, hlavně při nedostatečné funkci sliznic, poruchách funkce tkání apod. Využívání homeopatických prostředků je vzhledem k vlastnostem pámelníku prakticky jedině vhodné. (Janča, Zentrich, 1998)
 
Zajímavosti: 
Při vnitřním užití plodů, což bývá nejčastěji nechtěně při dětských hrách, do nichž patří i ochutnávání různých zajímavých plodů nebo jiných částí rostlin, vznikají na pokožce a sliznicích příznaky podráždění čili zánětu. Časté bývají i těžší poruchy žaludku a tenkého střeva, zejména při požití většího množství bobulí.
Zajímavé je uplatňování plodů v čerstvém, ale i sušeném stavu, při potížích močových cest a hlavně močového měchýře. Toto užívání má vynikající výsledky, zejména při papilomech v močovém měchýři (papilom je nezhoubný epitelový nádor). Je účinný i při prudkých zánětech močového měchýře a dokonce při rakovině močového měchýře jako pomocný lék. Užíváme denně 3 až 4 kuličky, čerstvé nebo sušené, vždy po jídle po 1 bobuli. Doporučujeme užívat 14 dnů a pak udělat 5 dnů přestávku, a to až do vyléčení.
Listy pámelníku můžeme použít k deseti až patnáctiminutovým koupelím nohou, které aplikujeme obden, zpravidla celkem sedmkrát, zejména při počátečních příznacích Bűrgherovy choroby.  Koupele nemají být horké, ale jen příjemně teplé. Aplikace má jen podpůrný význam a při dobré snášenlivosti pokožky je můžeme opakovat častěji.
Slovenský název imelovník je odvozen z toho, že – podobně jako u jmelí – bílé bobule neopadají a zůstávají na keřích i v zimě. Latinský název je odvozen ze skutečnosti, že bobule bývají posazeny zpravidla hustě u sebe – symphero znamená hromadit a carpos je plod. Český název zavedl Jan Svatopluk Pressl a odvodil jej rovněž z názvu jmelí. (Janča, Zentrich, 1998)

Použitá literatura: 
Slavík B. a kol. (1997): Květena ČR – 5. díl. Academia, Praha: 491, 492
Hecker U. (2003): Stromy a keře – průvodce přírodou ReBo productions: 82 
Janča J., Zentrich J.A. (1998): Herbář léčivých rostlin – 6. díl. Eminent: 170 – 173
Větvička V. (2000): Naše příroda Reader´s Digest Výběr, Praha: 155