ostružiník maliník
Rubus ideaus L.
čeleď: růžovité – Rosaceae

synonyma: maliník obecný

slovenský název: ostružina malinová
anglický název: raspberry
německý název: Himbeere, Waldbeere
lidové názvy: malena, malenka

Původ druhu 
(Rubus ideaus subsp. vulgatus):  Malá Asie (DLOUHÁ J. A KOL. 1995)

Areál rozšíření: 
Jedná se o cirkumpolární druh s rozšířením po celém světě s výjimkou nejsušších a polárních oblastí. V Evropě chybí pouze v Portugalsku, na Islandě a nejzažším severu. U nás se vyskytuje od nížin do hor zvláště v mezofytiku a nižších polohách oreofytika. (VĚTVIČKA V. A KOL. 2000, HNIČOVSKÝ I. 2002, SLAVÍK B. 1995)

Popis rostliny:
•	vytrvalý keř
•	kořenový systém: plazivé kořeny mělce pod půdou
•	výška 1-3 m  
•	stonek: v prvním roce zelené, prutovité, hustě olistěné, jalové výhonky, ty v následujícím roce zdřevnatí a vyrůstají z nich bočné, květonosné výhony, na podzim usýchají, lodyhy vzpřímené nebo obloukovitě převislé, obvykle nesou jemné ostny        
•	listy: střídavé, 3-5četné, vzácněji i 7četné, svrchu živě zelené, rub bíle plstnatý; okraj čepele ostře pilovitý; konečný lístek vejčitý až kopinatý, vpředu zašpičatělý a dlouze stopkatý, postraní lístky přisedlé; palisty úzké, téměř nitkovité, na bázi srostlé s řapíkem
•	květy: oboupohlavné, pravidelné, rozlišeny v kalich a korunu, drobné bílé korunní plátky kratší než kališní, mnoho tyčinek a svrchních semeníků na vyvýšeném lůžku
•	květenství: řídké plstnaté hrozny nebo laty
•	doba květu: V - VI
•	plody: apokarpické souplodí ; skládá se z četných červených, vzácně žlutých, chloupkatých peckoviček; rozlišovacím znakem od ostružin je to, že se snadno v době zralosti odlupuje od kuželovitého květního lůžka
•	doba zralosti plodu: VII-IX; remontantní odrůdy plodí dvakrát do roka
•	množení: kořenovými výmlatky z adventivních pupenů na plazivých kořenech, oddělky a kořenovými řízky, hřížením (KORBELÁŘ J. A KOL. 1981, VĚTVIČKA V. A KOL. 2000, HNIČOVSKÝ I. 2002, DLOUHÁ J. A SPOL. 1995, KREJČA J. A KOL. 1977)

Obsahové látky: 
Listy obsahují třísloviny, glykosidy (bioflavonoidy), vitamín C a organické kyseliny, především kyselinu citronovou, dále také kyselinu vinnou, jablečnou, mravenčí a salycilovou, (prchavé dusíkaté látky, barviva, rozličné sacharidy, pektin).
Plody obsahují sacharidy, organické kyseliny, vitamín C, E a PP, vitmíny skupiny B a provitamín A, minerální látky (vápník a jód), vlákninu a aromatické látky způsobující charakteristickou  lahodnou chuť. (KORBELÁŘ J. A SPOL.1981, HNIČOVSKÝ I. 2002)

Ekologie: 
Stanovištní podmínky: světlé lesy, houštiny, křoviny, okraje luk, meze, paseky, břehy vod 
i kamenité haldy
Podmínky růstu: půdy středně těžké, propustné, vlhké a humózní s mírně kyselou reakcí (5,5-6,5), hlinité až písčitohlinité s dostatečně propustnou spodinou;	teplá slunná stanoviště, chráněná před větry; stálá vlhkost, ale ne přemokření (poznámka: příliš vysoké dávky dusíku vedou k rychlému růstu a opožděné tvorbě květů, plodů, ke zvýšené náklonnosti k chorobám - metlovitosti) (STEINBACH G. 1997,  HESSAYON D. G., ČERVENKA A KOL. 1972)
Společenstva: svaz Sambuco - Salicion capreae, vysoká bylinná a nivní společenstva z okruhu svazu Adenostylion alliariae, společenstva řádů Fagatelia sylvaticae a Prunetalia (SLAVÍK B. 1995)

Význam a využití v praxi: 
V ovocnářství se řadí k drobnému ovoci. Byla vyšlechtěna řada odrůd, které dělíme na žluto- a červenoplodé. Plody mají široké uplatnění v potravinářství: sirupy, šťávy, ovocná vína, džemy, kompoty. Malinový sirup je příchutí řady léků, nápoj při horečnatých stavech a přísada v bylinných kůrách. Listy se přidávají do pochutinových, močopudných, žlučopudných a dětských čajových směsí například: Species cholagogae, Dětský čaj s heřmánkem, Species diureticae. Působí totiž jako mírné diuretikum, cholagogum  a adstringens (stahující prostředek) při průjmech a hojení ran. V lidovém léčitelství se z fermentovaných listů připravují náhražky černého čaje. Mají příjemné aroma a jsou zdravotně vhodné, neboť neobsahují kofein. 
(HNIČOVSKÝ I. 2002,  KREJČA J. A KOL. 1977, KORBELÁŘ J. A KOL. 1981) 

Zajímavosti:
 O původu druhu vypovídá odborný název idaeus. Ten je podle Plinia odvozen od hory Ida v Malé Asii, která byla ve starověku cílem sběračů malin. 
Do Evropy se prý rozšířil za křižáckých výprav. Semena malin se našla už v kolových stavbách neolitu. Kulturní pěstování se připisuje starým Řekům.Ve středověku začalo jeho šlechtění v klášterních zahradách. 
Od 17. století se hojně pěstoval ve Francii, Anglii a později v USA. Bylo vyšlechtěno mnoho velkoplodých sort.(KREJČA J. A KOL. 1977,  HNIČOVSKÝ I. 2002, DLOUHÁ J. A KOL. 1995).
 Pěstování malin má oproti jahodám nevýhody. Plody musí být chráněny před ptáky, rostliny potřebují podepřít a každoročně prořezávat. Na druhou stranu rozkvétají později, a tak nehrozí poškozování květů jarními mrazíky. Rostliny trpí virovými a mykoplazmovými chorobami (mozaiky, žloutnutí, skvrnitost, zakrslost, kadeřavost). Po několika letech je třeba virózní keře vykopat a spálit. (HESSAYON D. G. 1999,  KUTINA  J. A KOL. 1992)
 Jeden ze zajímavých pohledů na tuto rostlinu nacházíme ve známém historickém Herbáři neboli Bylináři : Keříček malinový má bílý květ, z něhož se vytváří červené ovoce čili jahody, částečně trochu jako by byly skropeny rosou, podobné ostružinám, ale drobnější, duté a bez peciček, chuti sladké jako zemské jahody, ne však tak libé. Tyto jahody velice rádi medvědi, proto je, když jsou zralé, líčí na medvědy a na ně tyto chytávají; odtud někteří říkají malinám medvědice. Maliny mají všecku tu moc, jako ostružiny, avšak ne tak silnou. Chladí, ztenčují a svírají jako ony, ač něco slaběji. Pálená voda z malin jest netoliko užitečná v nemocech horečnatých, nýbrž také i nemocným pro pěknou fialkovou vůni příjemná a libá, a má se bedlivě chovati. Ze šťávy malinové připravuje se velmi dobrý a zdravý sirup, který velice posiluje srdce. Touž moc má i vonná voda destilovaná z malin. Utlačené zelené listí a přikládané na horká játra a žaludek záhání horkost. Na drobno utlačený květ malinový a rozdělený s medem jest v obkladech dobrý proti palčivým otokům očí, zahání růži i oheň pekelný Sv. Antonína.(MATHIOLI P.O. 1999) 
 Méně známé je získávání medu. Malina totiž poskytuje včelám množství nektaru a pylu. Nektarové žlázy jsou vyvinuté v podobě žlaznatého kroužku okolo tyčinek květu. Med je světlý, výborné jakosti a chuti. Je pokládán za lepší než lipový. Za vhodných klimatických podmínek dá jeden hektar malin asi 50-100 kg medu.(KREJČA J. A KOL. 1977)
 Syrové maliny působí u některých lidí alergické reakce, které jsou však vzácnější než u jahod. Mají mírně projímavý účinek. Je vhodné je sbírat v době plné zralosti a zrána, kdy jsou chladné. Sluncem prohřáté maliny se snadno kazí a brzy zkvašují. Neměli by se také sbírat za deště. (MIKULA A. A KOL. 1989)

Použitá literatura: 
MATTHIOLI  P. O. (1999): Herbář neboli Bylinář. DOBRA & FONTÁNA: 829
KORBELÁŘ J., ENDRIS Z. (1981): Naše rostliny v lékařství. Avicenum Praha: 260
VĚTVIČKA V., MATOUŠOVÁ V. (2000): Stromy a keře. Aventinum: 156
STEINBACH G. (1997): Lexikon užitkových rostlin. Knižní klub: 116
KRESÁNEK J., KREJČA J. A KOL. (1977): Atlas liečivých rastlín a lesních plodov. Osveta: 430
ČERVENKA A KOL. (1972): Ovocnictví. SZN Praha: 27
HESSAYON D. G. (1995): Ovoce v zahradě. BETA - Dobrovský a Ševčík: 67
HNIČOVSKÝ I. A KOL. (2002): Drobné ovoce. Príroda: 45
DLOUHÁ J., RICHTER M., VALÍČEK P., LIŠKA P. (1995):  Ovoce. Aventinum: 153
KUTINA J. (1992): Pomologický atlas 2. ZN BRÁZDA: 145
MIKULA A., PŘEMYSL V. (1989): Plody planých a parkových zahrad. SPN Praha: 136
RYSTONOVÁ I. (1996): Byliny a jejich lidové názvy. VODNÁŘ Praha: 180
SLAVÍK B. (1995): Květena České republiky. Academia Praha: 82
KŘIVKA P., RŮŽIČKA J. (1999): Odborný slovník anglicko - český a česko - latinský. Loxia: 48
RADA R. (1998): Slovník rostliných jmen česko - latinsko - německý. EKO service Praha a Blatenská tiskárna, s.r.o.: 95