osladič obecný
Polypodium vulgare L.
čeleď: osladičovité - Polypodiaceae

slovenský název: sladič obyčejný
anglický název:
německý název:
lidové názvy:

Původ druhu: 
Kosmopolitní druh.(Randuška a kol.1983)

Areál rozšíření:
Celkové rozšíření – Evropa, v Asii nesouvisle od Uralu po Japonsko, hory s. Afriky, j. Afrika Kergueleny, Severní Amerika, Havaj.
Česká republika – v celém území, s těžištěm výskytu v mezofytiku a oreofytiku. Od plenárního stupně až do subalpínského (max.: Krkonoše, Úpská jáma, 1320 m: Hrubý Jeseník, Velká Kotlina).(Hejný, Slavík 2002)

Popis rostliny:
•	víceletá bylina
•	10 – 40 cm vysoká rostlina, jejíž listy  vyrůstají jednotlivě z plazivého oddenku (hustě   pokrytého hnědými plevami)
•	listy  přezimující, kopinaté, přímé, kožnaté, s řapíky často kratšími než čepel a vespod většinou článkovanými, ta je hluboce zpeřená na 15 – 28 párů úkrojků, vespod světleji zelená, lístky podlouhlé, střídavé, celokrajné nebo slabě pilovité, u základu rozšířené a ponejvíce spolu spojené, plodné a neplodné listy stejně, mladé lístky jsou spirálovitě svinutě utvářené, 
•	květy – nemá
•	doba zralosti výtrusů – VII – IX
•	výtrusy ledvinité 47 – 70 µm dlouhé, bradavičnaté, uspořádané na konci žilek ve dvou řadách (Hejný, Slavík 2002, Kremer, Muhle1998, Amann 2001, Eisenveichovi  1997)

Obsahové látky:
Obsahuje v oddenku cukry a je zde také obsažen steroidní glykosid osladin a význačné ekdysony, tj. sloučeniny s účinky hmyzích hormonů. (Hejný, Slavík 2002)

Ekologie: 
Stinné a mechovité skály, skalní štěrbiny, balvany v lesích, trouchnivějící kmeny, vlhké jehličnaté a listnaté lesy, též v porostech kosodřeviny.
Roste převážně na kyselých silikátových horninách, vzácně i na vápenci, zde vždy na silné vrstvě humusu.
Vyskytuje se především ve společenstvech svazu Androsacion vandellii (diagnostický druh), popř. svazu Genisto germanicae-Quercion a řádu Piceetalia excelsae. (Hejný, Slavík 2002)

Význam a využití v praxi:
Dříve požíván v lidovém léčitelství výtažek z kořene proti kašli a chrapotu. Sekané oddenky se používají v zahradnické praxi jako součást substrátu pro pěstování epifytických rostlin, hlavně orchidejí. Občas se pěstuje jako skalnička. (Hejný, Slavík 2002)

Zajímavosti:
Kapradiny jsou cévnaté stejně jako rostliny kvetoucí, netvoří však žádné květy. Mají často velké zelené listy sloužící fotosyntéze (tzv. trofofyly) a některé mají i listy nezelené nesoucí výtrusy (tzv. sporofyly). Existují i kapradiny, které nesou výtrusy na zelených listech (mají tzv. trofosporofyly – viz. Osladič obecný). Výtrusy se nacházejí ve výtrusnicích (sporáangiích), sdružených do výtrusnicových kupek (sori) na spodní straně listů, vytvářejících charakteristické skupiny. Sporangia za zralosti pukají a výtrusy roznáší vítr. Když výtrusy dopadnou na vlhkou půdu, vyvíjí se z nich malý šupinkovitý nebo páskovitý prvoklíček, prothallium. Na něm jsou orgány samčí (antheridia) i samičí (archegionia). K opálení je nutná voda, v níž samčí buňky pomocí bičíku doplavou k vaječné samičí buňce a ze po oplození ze zárodku vyroste nová kapradina. (Naše příroda 2000)

Použitá literatura:
Amann G. (2001): Lesní rostliny, Nak. J. Steinbrrener Vimperk: 219
Kremer B. P. a Muhle H. (1998): Průvodce přírodou – Lišejníky, mechorosty, kapraďorosty,  Ikar Praha: 275
Naše příroda 2000– Živočichové a rostliny střední Evropy,  Nak. Readeŕ s Digest Výběr         Praha: 200,201
Hejný S., Slavík B. (2002): Květena ČR, Academia Praha, 1 díl: 281
Eisenveichovi N. a D. (1997): Turistický průvodce přírodou, Bratislava: 44
Randuška, Šomšák, Háberová (1983): Barevný atlas rostlin, Profil Ostrava: 598