orsej jarní
Ficaria bulbifera
čeleď: pryskyřníkovité – Ranunculaceae

synonyma: Ranunculus ficaria

slovenský název: blyskáč jarný
anglický název:
německý název: 
lidové názvy:

Původ druhu: 
Velká Británie a  Evropa.

Areál rozšíření: 
Severní Amerika, Velká Británie, Evropa, v ČR po celém území maximálně však do 1200 m.n.v.

Popis rostliny: 
•	druh vytrvalý, bylina
•	kořenový systém: svazčitý 
•	lodyhy již v době květu 6 – 15 cm (později až 30 cm) dlouhé, poléhavé, větvené, v úžlabí řapíků s pacibulkami
•	listy: okrouhlé - ledvinité, srdčité, nedělené, na okrajích nepravidelně vroubkované, horní dlanitě vykrajované, lesklé, lysé. Čepel 2 – 4,5 cm dlouhá, řapík 6 – 12 cm dl., lysý, se širokými blanitými pochvami.
•	květy: jednotlivé, dlouze stopkaté, leskle zlatožluté, kališní lístky vejčité, 4 – 6 mm dl.,3,5 mm široké, na okrajích blanité, zelené, lysé, korunní lístky úzce vejčité, 10 – 20 mm dl., lysé. Mají zpravidla 3 kališní lístky, korunních lístků 8 – 12.
•	květenství: okolík
•	doba květu:  III - V  
•	plody: nažky (nejčastěji po 10 – 15), vejcovité 2 – 2,5 mm dl.,kýlnaté, na povrchu řídce jemně chlupaté, často zakrnělé.

Obsahové látky: 
listy orseje obsahují relativně dost vitamínu C. Avšak jejich požívání je bezpečné jen tehdy jsou-li sbírány před květem, po období květu se v listech hromadí protoanemonin – chutná palčivě a je jedovatý!!!

Ekologie:
Stanovištní podmínky: Obvykle roste na vlhkých místech, například v lužních a vlhkých lesích,křovinách a na travnatých březích potoků i řek a na vlhkých loukách. Někdy i na suších stanovištích, pokud jsou dostatečně zastíněná. 
Podmínky růstu: hluboké dusíkaté půdy provlhčené spodní vodou, spíše teplejší a stinná místa.
Společenstva: Diagnostický druh řádu Fagetalia, vyskytuje se nejčastěji ve společenstvech svazů Alno-Ulmion, Carpinion, Fagion a Calthion.

Význam a využití v praxi:
Zemědělský význam: bez většího významu, výjimečně se může na zamokřených polích vyskytnout jako plevel
Průmyslové využití: žádné 
Využití v léčitelství: rozmnožovací hlízky a oddenek byly dříve často používány jako prostředek proti bradavicím a jiným chorobným výrůstkům. Šťávou, která na kůži někdy vyvolává pálení, bylo asi vyvoláno podráždění, které umožnilo, aby bradavice zmizela autosugescí. Lze ji použít k léčení hemeroidů a křečových žil. Mohou se z něj připravit léky ve formě vodního výluhu, masti nebo placky, a přímo je aplikovat na postižená místa. Někdy je výhodnější připravit malé čípky a to zahříváním rostliny s parafinem.

Zajímavosti: 
Jméno „Ficaria“ je odvozeno z latinského „ficus“, což znamená „fík“; hlízovitě ztlustlé kořeny orseje totiž poněkud připomínají plody fíkovníku. 
Ve staré angličtině se orsej jarní jmenoval „pilewort“, protože se běžně používal k léčení hemeroidů (angl. piles)
Pro Kelty byl orsej zase jinak pozoruhodnou bylinou. Všimli si, že se otvírá a zavírá podle toho, zda svítí nebo nesvítí slunce. Nazývali jej proto „grian“ enboli „slunce“.
Orsej vytvoří trsy listů, množství květů, ale jen málo semen; většinou žádná. Tento nedostatek vynahrazuje snadným vegetativním rozmnožováním pomocí dvojích hlízek. Jedny se tvoří v kořenové části pod zemí. Některé kořeny totiž zduří v kyjovité zásobní hlízky obsahující škrob. Jiné vyrůstají v paždí spodních listů a mají funkci rozmnožovacích pupenů. Rozmnožovací hlízky se podobají obilným zrnům. Po odumření listů a lodyh spadají hlízky do půdy. Při větších deštích je voda splavuje a hromadí na některých místech ve větším množství. Lidé pak říkají, že „prší obilí“. Hlízky přezimují a příští jaro z nich vyrůstají nové rostlinky.

Lidové pověry: Příjemné sny si zajistíte, jestliže ohřejete sklenici bílého vína s orsejem a vypijete je těsně předtím, než půjdete spát.
Použití v magii: Orsej jarní je bylinou jara, která se objevuje velmi časně a zůstává až do záčátku léta, kdy nadzemní část odumře, ale podzemní přezimuje do příštího roku. Na svátek Ostary se orsej házel k oslavě dnů s narůstajícím slunečním svitem do ohně, nebo se dával do kadidla. Nařezané a usušené květy bylo zvykem kdykoli přidávat do kadidel k uctění slunce. Orsej byl rovněž bylinou jasnovidců – ve formě nálevu se používal ke koupeli čelní čakry (třetí oko) a k omytí křišťálové koule nebo věšteckého zrcadla.

Použitá literatura: 
Hejný S., Slavík B. (1988): Květena ČSR – 1. díl. Academia Praha: 456 - 458 
Deyl M., Hísek K.   (1980): Naše květiny – 1. díl.  Albatros Praha: 11
257,258magie
192marin
Podhajská  Z. (1988): Pestrá příroda. Albatros Praha: 178
Reader´s Digest (2000): Naše příroda. Praha: 63