oman pravý
Inula helenium L.
čeleď: hvězdnicovité – Asteraceae

francouzský název: Lelle Enoa
arabský název: Jasim
německý název: Allant, Alandteurtz
španělský název: Raitz de alla
lidový název: Voman

Původ druhu: 
Oman je původní v oblasti pohoří ze Střední Asie. V karpatské oblasti zdomácněl.

Areál rozšíření: 
V karpatské oblasti v lužních lesích, v okolí hradů a starých zámků.          
Na Slovensku, u nás se moc nevyskytuje, planě jen výjimečně, spíše pěstovaný jako léčivá a okrasná rostlina.

Popis rostliny:
•	statná vysoká trvalka
•	kořen je tlustý, hlízovitý oddenek s krémovou jedlou dření, chutnající po banánech
•	lodyha je přímá, tlustá, chlupatá, rýhovaná s bělavou dužinou, větví se až v horní části, dorůstá do výšky 150-200 cm výjimečně až 250 cm.
•	listy jsou střídavé, i s jedním řapíkem až 45 cm dlouhý, zašpičatělý, hrubě zubatý, vespod šedozelený. Přízemní listy jsou vejčitě eliptické, protáhlé, špičaté, řapíkaté. Lodyžní listy jsou široce vejčitě kopinaté a srdčitě objímají lodyhu.
•	květy mají 6-7 cm v průměru, jsou žluté, kromě pestíku pětičetné oboupohlavné. 
•	květenství: úbor, vrcholičnatý
•	doba květu: VII-VIII
•	plodem jsou hnědé válcovité nažky, 4 mm dlouhé s krátkým věnečkem chmýru. Semeník je složen ze dvou plodolistů.

Obsahové látky: 
Omanový kořen obsahuje především silici se sekviterpenickými laktony a alantonem-tzv. omanový kafr, inulin(používá se ve výživě diabetiků), helenin, azulen, hořčiny, sacharidy, fytoncidní látky a karotény.
	
Ekologie:
Stanovištní podmínky: podél řek, na mokrých loukách, podbřezních houštinách, zplaněl v lužních lesích, v zanedbaných zahradách a okolí hradů a starých zámků
Podmínky růstu: preferuje slunce, vlhká úrodná půda s obsahem vápna, břehy
Společenstva: Senection Fluviatilis, Arction

Význam a využití v praxi:
Oman je rostlina léčivá a brána za hotový všelék. Má velmi široké léčivé působení.
Vlastnosti: expektorans, digestivum, karminativum, spazmolytikum, stomachikum, antidiabetikum, mírné diuretikum a cholagonum, metabolikum.
Kořen působí pozitivně na peristaltiku střev, vyrovnává hladinu cukru v krvi, usnadňuje odkašlávání a rozpouští hleny kdekoliv v těle, potlačuje růst tuberkulózních bacilů, zlepšuje činnost jater a podporuje látkovou výměnu, zklidňující prostředek při bušení srdce. 
Brzdí produkci děložního hlenu, usnadňuje průchod spermií.
Sám o sobě je oman žaludku škodlivý, ale ve směsi  třeba s květem divizny, listem jitrocele a šalvěje, kořenem pruskurníku a plody fenyklu je jeho účinek zmírněn. Pouhým dotykem může způsobit kožní alergie.

Zajímavosti: 
Jak praví pověst ze slz krásné Heleny, která oplakávala Menelaa ušknutého hadem se zjevily květy omanu. Již ve středověku, tak jako dne se z omanu připravovalo ománkové víno, které navracelo zrak. Staré čarodějnice jej používaly při svých rituálech na zlepšení jasnozřivosti a zesílení jejich schopností. Byla mu přisuzována kouzelná moc, když slepému člověku navrátil zrak, po pravidelném užívání ománkového vína. Zevně se používal na špatně se hojící rány, jako kloktadlo na rozpouštění hlenů a proti cizopasníkům v těle. Nakládal se také do cukru jako kandované ovoce. Omanový kořen se používá jako přísada do alkoholických nápojů, zejména jako ochucení absintu. Odedávna se používal kořen při oslavách slunovratu, symbolizoval slunce. Ve staré Číně se vysazovaly omany pod okny učenců, aby mohli naslouchat zvukům dopadajícího deště na listy (dr. mathioli-herbář neboli bylinář - 1998).

Použitá literatura: 
Hana Hrstková, Jiří Šebánek : Významné jedovaté rostliny v našem okolí (2002)
Dr. Petr Ondřej Mathioli: Herbář neboli bylinář I (str.48): Dobra Fontána (1998)
V.Jirásek, F. Starý : Atlas léčivých rostlin (1986)
Lesley Bremmessová : Bylinář (2003)
Hejný S., Slavík B. (1988): Květena ČSSR – 2. díl. Academia Praha: 526 

http://www.darius.cz/archeus/B_oman_3.html