olše lepkavá
Alnus glutinosa (L.) Gaertn.
čeleď: břízovité – Betulaceae

slovenský název: jelša lepkavá
anglický název: Black Alder
německý název: Schwarzerle
lidové názvy: jelcha, jelše, olše černá, olšíčka, volše

Původ druhu: 
Evropa, Malá Asie, Sibiř, Altaj. (kavka b. 1995)

Areál rozšíření:
Je rozšířena po celé Evropě, zasahuje přes Skandinávii daleko na Sibiř. U nás dřevina nížin a pahorkatin (do 700 m), roste na vlhkých místech podél vodních ploch, rybníků a v močálech. Je pravidelnou dřevinou lužních lesů. (internet, kavka b. 1995)

Popis rostliny:
•	dřevina dožívající se výjimečně 100 až 200 let
•	kořenový systém: mohutný. V hlubokých půdách vytváří dlouhý, válcovitý kůlový kořen. V mělkých půdách bývají kořeny blízko pod povrchem půdy, vodorovně rozložené a bohatě rozvětvené. Strom je vždy pevně zakotven a jeho kořeny zpevňují břehy i tehdy, když je půda pod nimi vymletá. Na bahnitých stanovištích vytváří chůdovité a tabulovité kořeny. Jemné postranní kořínky jsou kulovitě seskupené a tvoří se na nich kulovité nádorky, obsahující bakterie, které vážou vzdušný dusík.
•	kmen má nejvýš 1 m v průměru, je průběžný až k vrcholu koruny. Kůra v mládí zelenavě hnědá, ve stáří se mění v temně šedou až černohnědou, tabulovitě rozdrásanou borku. Větve jsou nápadně slabší než kmen, naproti tomu letorosty jsou poměrně silné. Pupeny na letorostech jsou dlouze stopkaté. Strom je vysoký 20 – 30 m, koruna je protáhle vejčitá až vejčitá, ve stáří malebná.
•	listy: střídavé, řapíky 1 – 2 cm dlouhé, čepele okrouhlé nebo vykrajované, dlouhé 5 – 9 cm a široké 3 – 7 cm, dvojitě pilovité, zprvu lepkavé, s 3 – 8 páry postranních žilek, na rubu jen v rozvidlení žilek chlupaté. Barva tmavě zelená. Raší za 2 – 3 týdny po odkvětu, koncem března až v dubnu. Listy na podzim zůstávají zelené, opadávají v listopadu.
•	květy: poprvé kvete ve věku 15 let, květy jednodomé, různopohlavné, rozvíjejí se před rašením listů. Bohaté prašníkové jehnědy jsou převislé, zpočátku fialově hnědé. Při dozrání jsou 10 – 15 cm dlouhé, fialově zelené a v době prášení pylu žluté. Produkce pylu je značná, patří k alergologicky významným dřevinám. Pestíkové květy v malých červenohnědých stopkatých šišticích asi 1 cm dlouhých, později jsou zelené s nápadnými červenými bliznami. Květy jsou založeny již v létě rok před rozkvětem.
•	doba květu: III. – IV.
•	plody: malé, ploché, úzce křídlaté nažky ve stopkatých, vejcovitých, 1 – 2 cm dlouhých, hnědých, dřevnatých šištičkách, které zůstávají většinou přes zimu na stromě. Dozrávají v říjnu. Semena mají nestejnoměrnou klíčivost, kterou si drží dva až tři roky. Plodí bohatě, semenné roky následují asi ve dvouletých intervalech. (kavka b. 1995, aas g., riedmiller a. 1994, internet)

Obsahové látky: 
Třísloviny a antrachinony. (korbelář j. 1968)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: V poříčí potoků a řek, ve vlhkých listnatých lesích, zvláště v lužních olšových lesích. (aas g., riedmiller a. 1994)
Podmínky růstu: Půdy hluboké, většinou nevápenné, živinami a humusem bohaté, kypré nebo kamenité. Půdy chudé a sušší obohacuje opadem listí. Nesnáší kyselé půdy. Snáší mírné zasolení. Ze všech našich stromů snáší největší půdní vlhkost a občasné záplavy – i v době vegetace. Roste i na stanovištích s hladinou vody trvale na půdním povrchu – zde pak vytváří chůdovité kořeny. Vůči suchu citlivá. Velice odolná proti mrazu. Zastínění snáší jen v mládí, jinak dosti náročná na světlo. Snáší městské klima. (aas g., riedmiller a. 1994, kavka b. 1995, internet)
Společenstva: Roste s topoly, ale dobře se snáší i s ostatními vlhkomilnými rostlinami. Na chudším podloží tvoří příměs bříza, a vznikají tak březové olšiny. Ve vyšších nadmořských výškách se vyskytují smrkové olšiny. V zanesených slepých ramenech řek, tam kde voda po záplavách jen pomalu opadává, najdeme vrbové olšiny. V původních porostech byl věrným společníkem olše jasan, nezřídka se jednotlivě vyskytnul i javor s jilmem. (kavka b. 1995, internet)

Význam a využití v praxi:
Zemědělský význam: Tvoří bohaté nálety. Pro použití v parcích není zvlášť ceněna, ale velký význam má pro břehové porosty. Hodí se k osazování výsypek a ke zpevňování půd všeobecně. Význam olše pro člověka spočívá především ve schopnosti jejího rychlého růstu na těch lokalitách, které jsou pro jiné dřeviny naprosto nepřijatelné. (kavka b. 1995, internet)
Průmyslové využití: Dřevo olše je žlutooranžové s tmavými skvrnami a hedvábným leskem. Používá se v nábytkářství, pro vodní stavby a k výrobě tužek. Větvičky se šišticovitými květenstvími jsou zejména pozdě na podzim a v zimě sbírány a slouží k dekoračním účelům. (internet)

Zajímavosti: 
U nás rostoucí 3 druhy olší žijí v symbióze s plísní (Actinomycetes), která je schopná vázat vzdušný dusík do rozpustných sloučenin. Tyto plísně žijí v kořenových hlízkách, a tak větší počet olší může půdu obohatit sloučeninami dusíku. (aas g., riedmiller a. 1994)

Použitá literatura:
kavka b. (1995): Sadovnická dendrologie I. (listnaté stromy). EDEN s r. o.: 30
aas g., riedmiller a. (1994): Kapesní atlas, stromy. Slovart s r. o., Praha: 156
korbelář j. (1968): Naše rostliny v lékařství. Státní zdravotnické nakladatelství N.P: 284
internet: http://sweb.cz/ns-u_eremita/text/olse_lepkava.htm
	http://www.iabc.cz/Clanek4329.htm
	http://www.nymburk-info.cz/turinfo/Pri/Ostrov/19.html
	http://www.ohsuo.cz/zajimav/pyl/olse.htm