ocún jesenní
Colchicum autumnale L.
čeleď: ocúnovité – Colchicaceae

slovenský název: jesienka obyčajná
anglický název: meadow saffron
německý název: Herbstzeitlose
lidový název: naháček 

Původ druhu: 
Ocún jesenní pochází z Kolchidské nížiny na březích Černého moře (Štursa 1997 )

Areál rozšíření: 
Ocún jesenní roste téměř v celé Evropě, zvláště ve Středozemí. 
Dále v západní  a střední Asii a v severní Africe. ( Štursa 1997 ) 

Popis rostliny:
•	druh vytrvalý, bylina
•	kořenový systém: hruškovitá a šupinatá hlíza uložená hluboko v půdě
•	stonek a výška rostliny: stvol je 10 – 30 cm dlouhý
•	listy: všechny přízemní, podlouhle kopinaté, celokrajné, někdy až 40 cm dlouhé, 
•	s mnoha souběžnými žilkami
•	květy: oboupohlavné, paprsčité, trojčetné, s nerozlišeným, srostlým obalem, s prodlouženou                   trubkou a nálevkovitým, svrchu pýřitým, šesticípým okvětím ( 3+3 ), tyčinky ( 3+3 ) jsous oranžově žlutými prašníky vetknuté v ústí okvětní trubky, semeník je svrchní ze 3 plodolistů, květy barvy fialové 
•	doba květu: VIII – IX
•	plody, semena: podlouhle vejcovitá, špičatá, měchýřkovitě nadmutá, tence kožovitá přehrádkosečná tobolka , semena jsou kulovitá, matná, hnědá až černohnědá, jemně důlkatě tečkovaná a velmi tvrdá. (Jirásek a kol. 1986 )

Obsahové látky: 
Účinnými látkami jsou prudce jedovaté alkaloidy, kterých bylo zatím izolováno více než 20. Nejznámější je kolchicin, kterého je v osemení 0,2 – 0,6  a semena jsou na něj nejbohatší. V hlízách je obsažen především o něco méně jedovatý demekolcin ( 0,4 ) a glykoalkaloid kolchikosid. Kolchicin patří k nejjedovatějším rostlinným metabolitům, jeho smrtelná dávka pro dospělého je již 50 mg. (Jirásek a kol. 1986 )

Ekologie: 
Stanovištní podmínky: zaplavované a sečené louky, slatiny a olšiny z nížiny do podhůří
Podmínky růstu: rostliny vyžadují hlubokou, těžší, dostatečně vlhkou  výživnou půdu a spíše slunné stanoviště, snášejí i lehčí stín. (Štursa 1997 )

Význam a využití v praxi:
Ocún se pokládá za účinný prostředek proti dně a akutnímu revmatismu, mechanismus účinku není ale přesně známý. Nikdy se nepředpisuje samotná droga, nýbrž jen čisté izolované alkaloidy, popřípadě jejich polosyntetické deriváty. Jsou přesně dávkované v hromadně vyráběných léčivých přípravcích. Vzácnou výjimkou je lihový výtažek ( Tinctura colchici ), který se někdy předpisuje do vícesložkových léčiv. Kolchicin zabraňuje průkazně dělení buněk, aniž by postihoval jaderné dělení. Z toho vyplynula snaha  využít této vlastnosti k potlačení zhoubného bujení – rakoviny. Vysoká jedovatost kolchicinu však ukázala v tomto směru jeho nepatrnou použitelnost. Jako vhodnější se jeví 30 – 40krát méně jedovatý demekolcin, používaný s určitým úspěchem proti myelóze, při léčení nádorů mízních uzlin a rakoviny kůže. (Jirásek a kol. 1986 ).

Zajímavosti:
Použití ocúnových alkaloidů v lékařství je ojedinělé. Mnohem větší je využívání kolchicinu v experimentální genetice k vyvolání polyploidie a tvorbě polyploidních mutantů, které zahájil svými pracemi na durmanech A.F.Blakeslee v Americe ve třicátých letech našeho století. (Ústav zemědělských a potravinářských informací 1994) 

Použitá literatura:
Jirásek V. a kol. (1986): Atlas léčivých rostlin. SPN Praha: 64
Štursa J. (1997 ): Cibulové a hlíznaté rostliny. Aventinum: 58
Ústav zemědělských a potravinářských informací ( 1994 ): Zahradnický slovník naučný. ÚZPI Praha: 373