mrkev obecná
Daucus carota L.
                                  čeleď: miříkovité – Apiaceae

slovenský název: mrkva obycajná 
anglický název: Wild carrot (common carrot)
německý název: Wilde Möhre
lidové názvy: karotka

Areál rozšíření: 
Kosmopolit roste v Evropě (kromě nejsevernější části), severní a východní Africe, západní Asii až po Indii, střední Asii.Zavlečená v Americe, v jižní Africe, v Austrálii a Novém Zélandu.U nás rozšířená na většině území, s různou hustotou výskytu (údaje poněkud hojnější z východní poloviny Čech a jižní poloviny Moravy), ve vyšších polohách méně. 

Popis rostliny:
•	dvouletá, zřídka jednoletá nebo víceletá,charakteristicky páchnoucí rostlina
•	kořen je tence vřetenovitý, bílý nebo žlutobílý
•	lodyha je (5-) 20-70 (- 150) cm vysoká,štětinatě chlupatá, někdy nahoře větvená, vyrůstá druhým rokem z přízemní růžice
•	listy spolu s dolními lodyžními listy jsou žlábkovitě řapíkaté, čepel je v obrysu trojúhelníkovitá až vejčitá, 2-3x lichozpeřená, listy posledního řádu eliptické, do široce čárkovitých, špičatých úkrojku peřenosečné.Horní listy jsou menší, dělené a přisedlé malými pochvami.
•	květy jsou oboupohlavné, jen zřídka v postraních okolících pouze samčí,většinou bílé,prostřední květ okolíku bývá zbarven tmavofialově.Okolíky mají obal i obalíčky. Listeny obalů jsou peřenodílné, listeny obalíčků nedělené nebo 2-3 klané
•	hroznovité květenství
•	rostliny kvetou od jara do konce léta a jednotlivě až do podzimu(V. – VIII.)
•	plodem jsou ostnité dvojnažky,které se rozpadají na 2 samostatné nažky, které 2-3 mm dlouhé, šedožluté a šedohnědé, ostnité 
•	rozmnožuje se zpravidla generativně nažkami. Jedna rostlina vytváří průměrně asi 600 0 semen.Po uzrání jsou nažky málo klíčivé a teprve v následujícím jaru po přezimování v půdě se klíčivost zvyšuje.Klíčí nejlépe v hloubce 1-2 cm.Vegetativně se nerozmnožuje, neboť pupeny jsou pouze na hlavě kořene.Šíří se do nejbližšího okolí vypadáváním semen,možné je i endozoochorní šíření, dále též osivem, komposty, neočištěnými pytli (nažky jsou zachycené na tkanivu)

Obsahové látky: 
Plod obsahuje hlavně silici,čerstvý kořen bílkoviny, cukr, soli draselné, sodné, vápenaté, železité,sirné, fosforečné, kyselinu křemičitou, pektinové látky, vitamíny, (zejména A, B a C). Obsahové látky plodů se osvědčují při srdečních chorobách a hypertenzi. Silice ze semen má diuretický účinek. Mrkev je levným zdrojem karotenu.

Ekologie:
Vyskytuje se na suchých stráních ,mezích, loukách a pastvinách, na náspech, v příkopech a dalších ruderálních stanovištích s nezapojenou vegetací. Na půdách čerstvě vlhkých až suchých, živinami a bázemi bohatých.Výrazně světlomilný typ. Škodí hlavně v travních porostech, především tam, kde není dostatečná konkurence travních druhů, či ve víceletých polních pícninách. V jednoletých plodinách se neuplatňuje, nesnáší orbu.

Význam a využití v praxi:
Zemědělský význam: Jedná se o významný plevel v travních porostech, zhoršuje kvalitu píce a sušení
Průmyslové využití nemá
Užití: Jako diuretikum, roborans a v dětské praxi jako antidiarhoikum. Nálev z plodů (jedna čajová lžička na šálek vody) se užívá při zánětech dolních cest močových a zadržování vody v organismu a při poruchách látkové výměny. Pro značný obsah karotenu se kořen podává při chorobách jaterních, žloutenkách a střevních zánětech.Odvar z mrkve je spolehlivým prostředkem proti průjmu dětí

Zajímavosti:
Čerstvý kořen šlechtěných druhů se používá jako zelenina, která je pro svůj obsah vitamínů, cukrů, karotenu a hydrokarotenu i zásaditých látek nerostných  pro výživu člověka značně důležitá, zejména v syrovém stavu.Listy obsahují kalkaloid pyrolidin a daucin a také karoten. Dříve se mrkve užívalo proti střevním parazitům

Použitá literatura: 
 Korbelář Endris (1985): Naše rostliny v lékařství.Zdravotnické nakladatelství  Praha : 282
Internetové stránky: http://www.af.czu.cz/new/data/herbar/
                                 http://www.kvetena.cz/encyklopedie.asp