mochna husí
Potentilla anserina L.
čeleď: růžovité - rosaceae

synonyma: Argentina vulgaris Lam.

slovenský název: nátržník husí
anglický název: Silverwood
německý název: Gänse Fingerkraut
lidové názvy: stříbrník, husí šlapka aj.

Původ druhu: 
Přes Nové Skotsko a Aljašku se rostlina původem eurasijská, dostala do Severní Ameriky a šířila se směrem na jih až po Kalifornii (Janča J., Zentrich J.A. 1995).

Areál rozšíření: 
Celkově roste v celé Evropě vyjma nejjižnějších oblastí a Špicberků, dále roste na Kavkaze a v Zakavkazsku, v Íránu, Afgánistánu, ve Střední Asii, v Himaláji, v Číně, na Dálném východě, v Kanadě, USA, Chile, v odchylných formách i v části Austrálie a na Novém Zélandu. V ČR od nížin do pahorkatin hojně, v západních Čechách jen roztroušeně, v horských oblastech jen výjimečně (Kohout V. 1997) 

Popis rostliny:
•	vytrvalá bylina
•	kořenová soustava: v prvním roce vřetenovité kořeny, ve druhém roce vytváří kořenující lodyhy (Kohout V. 1997);
•	stonek: postranní, poléhavé nebo plazivé lodyhy, na uzlinách kořenující, tvořící dlouhé (až přes 80 cm ), odstálé nebo přitiskle chlupaté nebo olysalé výběžky, rostlina vytváří krátký, tlustý oddenek k zajištění vegetativního rozmnožování (Kohout V. 1997);
•	listy: listy primárních růžic přetrhovaně zpeřené s (4-) 6-10 (-12) jařmy velkých lístků (mezi nimi ležící malé lístky celokrajné nebo 3-5zubé), koncový lístek podlouhle eliptický s klínovitou bází anebo obvejčitě klínovitý (0,5-) 1,0-3,0 (-5,0) cm dlouhý, (0,4-) 0,6-1,5 (-2,0) cm široký s 6-10(-12) páry zubů; lístky na líci zelené a matné nebo šedobíle stříbřité, chlupaté až plstnaté, na rubu šedobílé(Slavík B. 1995);  
•	květy: oboupohlavné, pravidelné, pětičetné, rozlišené na kalich a korunu, jednotlivé, úžlabní, dosahující velikosti (1,5-) 2,0-2,5 (-3,0) centimetrů v průměru, jejich stopky dosahují velikosti (1-) 5-15 (-20) centimetrů, dlouhé, šikmo odstále chlupaté; kalich přitiskle chlupatý; korunní lístky (6-) 8-10 (-12) milimetrů dlouhé, žluté, mnohem delší než kalich; prašníky  0,7-1,0 milimetrů dlouhé; čnělka postranní (výjimka mezi našimi druhy rodu), 1,5-2,1 milimetrů dlouhá, po celé délce stejně široka nebo postupně se rozšiřující (Slavík B. 1995);
•	doba květu: VI – VIII
•	plody: nažky až 1,4 milimetrů dlouhé, jednosemenné, vejčité (Kohout V. 1997);

Obsahové látky: 
Obsahuje katechinové třísloviny, flavonoidy, tormentol, hořčiny, cholin, sliz, organické kyseliny, vitamín C a značné množství Lithia, v oddenku byly nalezeny mastné kyseliny minerální látky atd. (Janča J., Zentrich J.A. 1995).

Ekologie:                                                                                                                    Stanovištní podmínky: okolí rybníků, potoků, cest, ojediněle na lukách, v pastvinách a zahradách;
Podmínky růstu: preferuje výživné, hlinité, dusíkaté, zasolené půdy (Mikulka J. 1999);
Společenstva: optimum ve společenstev třídy Plantagnetea majoris, zejména svazu Agropyrum-Rumicion crispi, řidčeji ve svazu Polygonium avicularis, ale i ve společenstev svazu Monilio-Arrhenatherion (Slavík B. 1995)

Význam a využití v praxi:
Z hospodářského hlediska jde o méně významný plevel, na obhospodařovaných plochách se téměř nevyskytuje. Nepříjemná je na trávnících a víceletých pícninách, kde snižuje kvalitu píce. Husté porosty mochny na svažitých plochách však chrání půdu před vodní a větrnou erozí (Kohout V. 1997). Terapeutické využití mochny v léčitelství je velice široké. Drogou je kvetoucí nať, která se sbírá v květnu až v červnu. Suší se ve stínu nebo při umělém sušení za teplot do 40°C. Občas se také sbírá kořen (v září až říjnu), který se po omytí zvolna suší a následně se práškuje. Droga působí zejména na hladké svalstvo, uvolňuje křeče, působí protizánětlivě a svíravě. Lze ji použít při kolikových bolestech, peptickém vředu, břišních, žlučníkových nebo ledvinových kolikách, proti svalovým nebo cévním křečím způsobeným špatným prokrvením končetin, při lehčích formách angíny pectoris nebo při menstruačních potížích. Droga také povzbuzuje chuť k jídlu, působí protizánětlivě a ochranně na sliznice trávicího ústrojí, protiprůjmově, podporuje činnost jater a tvorbu žluči. Odvar se připravuje z 1 až 2 čajových lžiček drogy na šálek vody, vaří se 3 minuty a podává se 3x denně nebo se podává ve formě prášku (3x až 4x denně na špičku nože, zapít čajem nebo červeným vínem) proti průjmu (zejména je-li provázen křečemi), žaludečním či střevním zánětům, při kolikách nebo bolestivé menstruaci. Zevně se užívá v koupelích při špatně se hojících či mokvajících ranách. (Janča J., Zentrich J.A. 1995)

Zajímavosti:
Latinské druhové jméno je zdrobnělinou latinského slova potens, který znamená mocný nebo silný – jež toto označení má naznačit silné léčebné účinky rostliny. (Janča J., Zentrich J.A. 1995)

Použitá literatura:
JANČA J., ZENTRICH J.A. (1995): Herbář léčivých rostlin – 3.díl. Emitent, Praha: 140
KOHOUT V. (1997): Plevele polí a zahrad, Praha: 175 – 176
SLAVÍK B. (1995): Květena ČR – 4.díl. Academia, Praha: 310 
MIKULKA J. (1999): Plevelné rostliny polí luk a zahrad. Zemědělské listy, Praha: 96