materina dúška
Thymus serpyllum L.
čeľaď: hluchavkovité (pyskaté) – Lamiaceae (Labiatae)

český názov: mateřídouška obecná 
slovenský názov: materina dúška
anglický názov: Thym Serpolet     
nemecký názov: Sandthymian
ľudové názvy: dúška chodec, materinka, materonka, žadovník

Pôvod druhu: 
Druh pochádza zo stredomorskej oblasti.  
 
Areál rozšírenia: 
Materina Dúška rastie prevažne v Európe a Ázii. Druhy súborov rastú v Eurasii, hlavne v miernom pásme, na juh do pohorí Zagros v západnom Íránu, do Himálaje a stred. Číny. Izolovaný výskyt v Afrike, v Atlase a Etiopii,ale aj v Sev. Amerike. (JIRÁSEK a kol. 1986, VOLÁK a kol. 1983) 

Popis rastliny: 
•	Sú to byliny alebo polokre. 
•	10-50cm dlhými a poliehavými aj priamymi stonkami oblého alebo štvorhranného prierezu. 
•	Majú krížne protistojné, čiarkovité až okrúhle, krátko stopkaté alebo aj sediace          celistvookrajvé , na okraji mierne podvinuté listy, holé alebo s rozličným odením. 
•	Paprasleny sú z drobných kvetov s rúrkovito-zvonkovitými kalichmi, s fialovočervenými alebo bielymi dvojpyskovitými korunami s horným pyskom plytko vykrojeným, s dolným pyskom trojlaločným a s krátkou kvetnou rúrkou.
•	Kvetenstvom je guľovitý lichoklas z lichopraslenov, zložených zo 3-8 drobných, krátko stopkatých kvetov. 
•	Kvety sú obojaké, súmerné, zo zrastenými obalmi.
•	Majú štyri tyčinky, ktoré sú dvojmocné a semeník je  vrchný, z dvoch plodolistov.
•	Plodom sú štyri elipsoidné tvrdky.
•	Doba kvetu: V -  VIII. mesiac kalendárneho roka. Zber sa robí krátko pred rozkvitnutím alebo počas kvitnutia. Tradične sa zbiera vňať – Herba  serpylli. Horné kvitnúce bylinné časti sa odstrihujú alebo kosia. (KRESÁNEK a kol. 1977, JIRÁSEK a kol. 1986)

Obsahové látky: 
Farmaceuticky sa môže použiť ktorákoľvek materina dúška z množstva príjemne voňajúcich poddruhov a plemien. Hegi ich uvádza 21.Ich systematika je pre nebotanika pomerne ťažká a v mnohých prípadoch dá prácu aj odborníkovi. I keď vňať rastliny je ako droga skoro taká hodnotná ako tymianová.Vo všetkých orgánoch rastliny sa nachádza silica (0,15-0,6%), najviac vo vňati počas kvitnutia (1%) s obsahom silne dezinfekčne pôsobiaceho tymolu a karvakolu, potom cymolu, terpénov(pinén) a so seskviterpénmi: silica obsahuje i horčinu(serpylín),sporný je kyslý saponín, prítomné sú triesloviny, flavonoidy a minerálne zložky. Rastlina ani droga nie sú jedovaté. (KRESÁNEK a kol. 1977)

Ekológia:  
Stanovištné podmienky: Sem patriace druhy žijú vo veľmi rozdielnych prostrediach: v stepných lokalitách, na skalách, okrajoch lesov i na lúkách. Dúška materina rastie v Európe a Ázii na slnečných stráňach, na lúkách a v priekopách.
Podmienky rastu: Rastline sa darí prevažne v teplých polohách. Na ľahších  piesčitých pôdach bohatých na živiny, zvlášť vápenatých, ale rastie i na chudých pôdach, kde sú rastliny aj drobnejšie.
Rozdelenie materinej dúšky: materina dúška tymián (Thymus vulgaris), materina dúška panonská (Thymus pannonicus), materina dúška úzkolistá (Thymus angustifolius), materina dúška časná (Thymus praecox), materina dúška alpská (Thymus alpestris), materina dúška sudetská (Thymus sudetius). (KRESÁNEK a kol. 1977, VOLÁK a kol. 1983)

Význam a využitie v praxi:
Priemyslové využitie: tymol je  silné antiseptikum, je lepší ako fenol, nelepí sa na kožu a pôsobí ako dezodorant. Používa sa pri výrobe pást a práškov.
Využitie v lekárstve: Extrakt z drogy sa pridáva do kvapiek proti čiernemu kašľu, katarom horných dýchacích ciest a žalúdočných a črevných ťažkostiach. Pripravujú sa z naj kúpele na posilnenie nervov a pomáhajú pri liečbe hnisavých a nepríjemne zapáchajúcich rán. Destiláciou čerstvej vňate sa získa silica, ktorá sa tiež uplatňuje pri liečbe prieduškových katarov, chrípky a kašľa a slúži pri príprave mazadiel. Využíva sa tiež v likerníctve a tiež je známym korením. (VOLÁK a kol. 1983)

Zaujímavosti  
Zdá sa, že sa vždy považovala za rovnocennú s tymianom. Vedecké pomenovanie je odvodené z gréckeho thymos = sila a mužnosť. V starom Grécku sa jej skutočne pripisovala sila a osviežujúce účinky a odporúčala sa i v gynekológii. Táto tradícia, zasvätenie  bohyni Frei a mariánsky kult v kresťanstve urobili z nej rastlinu opradenú mnohými ľudovými povesťami: dodnes sa vysádza na hroby, čo dalo vznik poetickej českej povesti, že je matkou premenenou na kvietok( K.J. ERBEN). V Aténach sa vraj vysádzala ako medonosná. Najslávnejšia bola v stredoveku a používala sa aj vo veterinárstve. Rastlina je dôležitá pre včely bohatstvom nektáru, ktorý sa tvorí v žliazkach uložených pri báze semenníka. Peľu má málo.

Použitá literatúra:
KRESÁNEK J., KREJČA J. (1977): Atlas liečivých rastlín a lesných plodov, Vydavateľstvo Osveta : 370,
VOLÁK J., STODOLA J., SEVERA F. (1983): Veľká kniha liečivých rastlín, Vydavateľstvo Artia Praha, preložila Ľubica Krajčovičová: 288 
JIRÁSEK V., STARÝ F., SEVERA F. (1986): Kapesní atlas léčivých rostlin, Státní pedagogické nakladatelství Praha: 196