lípa velkolistá
Tilia platyphyllos
čeleď: lípovité –Tiliaceae

slovenský název:
německý název: Sommer – Linde
anglický název: Linden large – leaved
lidové názvy:
Areál rozšíření
 Západní, střední a jihovýchodní Evropa. Na sever do Dánska, na východ po západní Ukrajinu (hranice nejistá), jižně až na Korsiku a do jižní Itálie. Izolované lokality v j. Švédsku, Malé Asii a na Kavkaze.
U nás se nachází roztroušeně v celém území s těžištěm výskytu v mezofytiku, v oreofytiku zřídka. Od kolinního do submontánního stupně, ojediněle i v karech. Rozšíření jednotlivých poddruhů není dosud v detailech známo, neboť nelze respektovat literární údaje. 

Popis rostliny:
•	Strom 20 – 35 m (i 40 m) vysoký,
•	kořenová soustava v obrysu srdčitá se silnými postranními kořeny. 
•	Kmen válcovitý, borka dlouho zůstává hladká, šedá ve stáří podélně rozpraskává, letorosty    pýřité nebo lysé, pupeny vejcovité, 3 – 9 mm dlouhé, tupé. 
•	Čepel listů 5 – 12 cm dlouhá srdčitá, někdy mělce laločnatá, svrchu matně zelená a krabatá, na rubu většinou po celé ploše odstále pýřitá, v paždí žilek s chomáčky běložlutých, na podzim až okrových chlupů, žilnatina 3. řádu výrazná, rovnoběžná, okraje litů převislé, (jako povadlé), řapík pýřitý. 
•	Květenství  výrazně převislá, listeny pýřité kratičce řapíkaté. Květy většinou p 3 – 5, kališní lístky 5,0 – 7, 5 mm dlouhé, korunní lístky 8 – 10 mm dlouhé, světle žluté, tyčinky delší než korunní lístky, 
•	Plody široce elipsoidní, obvejcovité až kulovité, 6 – 10 mm dlouhé, světle žluté, tyčinky delší než korunní lístky. Plody široce elipsoidní, obvejcovité až kulovité, 6 – 10 i 10 mm dlouhé, žebernaté, někdy hladké, oplodí dřevnaté, v prstech nesmáčknutelné, vlnaté až plstnaté.

Obsahové látky:  
Silice farnesol, hesperidin, saponin	

Ekologie 
Stanovištní podmínky: Tento strom rostě v suťových a stinných roklinových  lesích, klenových a lipových bučinách, v lužních lesích ojediněle, zřejmě jen vysazován
Podmínky růstu: Na čerstvě vlhkých, humózních, živinami bohatých suťových půdách, častěji na bazických podkladech. Polostinná dřevina náročná na vyšší vzdušnou vlhkost, citlivá k pozdním mrazům (raší a kvete jako první z lip). 
Společenstva: Ve společenstvech svazu Tilio-Acerion (diagnostický druh), zejména v asociaci Aceri-Carpnetum (Klika 1941) a Mercuriali-Fraxinetum (Husová 1982), a podvazu Eu-Faenion, hlavně v asociaci Tilio platyphylli-Fagetum (Klika 1939) 
diagnostický druh).

Význam a využití v praxi
Lesnicky i sadovnicky pěstovaná dřevina. Dřevo měkké, lehké, velmi snadno obrobitelné. Použití na překližky (poddýžky), rýsovací prkna, bedny, dřevitou vlnu, tužky a výborné dřevo k řezbářství. Vysazována jako meliorační a půdoochranná dřevina. Květenství se sbírají pro léčivé účinky. V sadovnictví velmi ceněná a běžně pěstovaná dřevina, především jako alejový ale i solitérní strom. Je citlivá k nedostatku vlhkosti a k imisím, proto se nedoporučuje k výsadbám v centrech měst.

Zajímavosti: 
Má léčivé účinky, používané části: květy, Doba sběru: červen až červenec

Poddruhy:
a) Subspecies platyphyllos –  lípa velkolistá pravá
U tohoto podruhu jsou letorosty většinou lysé, někdy rozr. Pýřité. Čepel listů na svrchní straně lysá nebo jen na hlavních žilkách roztroušeně kratičce pýřitá, na ploše výdy lysá, na rubu žlutozelená, většinou jen na žilnatině pýřitá, řapík lysý nebo roztroušeně pýřitý.
Rozšíření v ČR
Roztroušeně až vzácně v termofytu a mezofytiku od pahorkatin do podhorských poloh, ojediněle v oreofytiku. Přesné rozšíření není dosud dobře známé (pravděpodobně Hrubý Jeseník, Velká kotlina). Občas vysazována v parcích.
Celkové rozšíření
 Střední a jv. Evropa (jihovýchodní Francie, Rakousko, Maďarsko, ČR, Rumunsko, státy bývalé Jugoslávie, Albánie, Bulharsko, Itálie, Řecko, Malá Asie.

b) Subspecies cordifolia – lípa velkolistá srdcolistá
Letorosty vždy pýřité. Čepel listů oboustranně na celé ploše pýřitá, na rubu matně zelená až bledá, na žilnatině hustě pýřitá až huňatá, chlupy odstávají od žilnatiny téměř kolmo, řapík vždy pýřitý.
Rozšíření v ČR
Nejhojnější poddruh, rozšíření však není dostatečně známo. Roztroušeně v termofytiku a mezofytiky, ojediněle v oreofytiku. Nejhojněji v stř. ‚Čechách (zvláště Český kras a Křivoklátsko) a na jihozápadní Moravě (Moravské podhůří Vysočiny a Moravský kras) od kolinního do submontánního stupně a v karech.
Celkové rozšíření 
Severní, západní a střední Evropa (ve Švédsku a Dánsku velmi vzácná, Belgie, severozápadní Španělsko, Francie, SRN, ‚CR, Polsko, Rakousko, Maďarsko, Rumunsko, Ukrajina).

c) Subspecies pseudorubra – lípa velkolistá červenavá
Popis: letorosty výdy lysé. Čepel listů na rubu lysá s vyniklými žlutavými žilkami, žilnatina 3. řádů vyniklá, rovnoběžná, hustá, jen na hlavních žilkách ojediněle přitisklé vidličnaté chlupy.
Rozšíření v ČR
Velmi vzácně, dosud známá jen z jižní Moravy.
Celkové rozšíření
Střední a hlavně jv. Evropa (j. SRN, ČR, Maďarsko, Rumunsko, bývalá Jugoslávie Bulharsko, Řecko), Malá Asie.

Použitá literatura:
Preuschoffová G. – léčivá síla stromů – nakl. Poznání 
Krűssmann G. – evropské dřeviny – szn
Ústav zemědělských a potravinářských informací Praha – zahradnický slovník    Naučný, díl 3.