lilek černý 
Solanum nigrum 
čeleď: lilkovité  – Solanaceae

slovenský název: L’ul‘ok čierný
anglický název: Blafl nightshade
německý název: Schwarzer Nachtschatten
lidové názvy: Psí hrozno, psí kulky, pošátka

Původ druhu: 
Původně euroasijský druh, který je dnes možno považovat za kosmopolitní.    
(KREJČA J. 1997) 

Areál rozšíření: 
Rozšíření téměř po celé Evropě, kromě nejsevernějších oblastí Britského souostroví a Skandinávie. Dále se vyskytuje ve střední Asii, na západní a jihozápadní Sibiři, v severní Africe, v Indii, na Madagaskaru, ve východní Číně a v Japonsku.Do Severní Ameriky byl pravděpodobně jen zavlečen.. V ČR je rozšířen v celém měřítku. Hojněji se vyskytuje v teplejších oblastech. Ve vyšších a chladnějších polohách vzácně (Drahanská plošina, Buková, ca 670 m). 
(SLAVÍK B. A KOL. 2000)

Popis rostliny: 
•	Jednoletá, tmavě zelená bylina
•	kořenový systém: jednoduchý kůlový kořen s četnými postranními kořeny
•	lodyha je přímá, rozkladitě větvená s větvemi někdy skloněnými, oblá nebo tupě hranatá, (10-) – 30 – 50 (-70) cm vysoká, světle zelená, v mládí řídce oděná krátkými, nežláznatými, nahoru zahnutými nebo přitisknutými chlupy, později často olysalá
•	listy jsou střídavé, dlouze řapíkaté, tmavě zelené, hlavně v mládí s dosti řídkými jednoduchými chlupy zejména na žilkách rubu čepele a na řapíku, později olysalé;  čepel je kopinatá až široce vejčitá, na hlavní lodyze 7-10 cm dlouhá, 3,5-6 cm široká, zašpičatělá, celokrajná nebo až výrazně laločnatá, mírně se sbíhající na řapík, řapík nejčastěji 1-2 cm dlouhý
•	květy jsou oboupohlavné, pravidelné, dvouobalné se zvonkovitým kalichem, 2-2.5 cm dlouhým, za plodu přitisklý k bobuli, zpravidla do 2/3 členěný ve vejčité cípy vzájemně oddělené klínovitými zářezy; koruna je kolovitá 8-11 cm v průměru, pěticípá,  bílá, na cípech často světle modrofialově naběhlá, vně hustě kratičce srstnatá, s vejčitými až úzce trojúhelníkovitými, na konci často nazpět zahnutými cípy; nitky tyčinek na vnitřní straně hustě odstále chlupaté, prašníky volné 2,3-3,5 mm dlouhé, žluté, pukající dvěmi šklebivými štěrbinami , čnělka 2,5-3 mm dlouhá, s paličkovitou bliznou, v dolní části huňatě chlupatou
•	květenstvím je vrcholík
•	doba květu: od VI – do X
•	plodem jsou kulovité, 7-8 mm v průměru, fialově černé, zelené popř. žlutozelené lesklé bobule, se stopkami obloukem sehnutými, nejčastěji s 50-70 semeny; semena jsou zploštělá, 2-2,3 mm dlouhá, v obrysu nepravidelně široce vejčitá, špinavě žlutá až žlutohnědá, matná, na povrchu hustě jemně jamkatá, na rostlině je 100-1000 semen, která hromadně klíčí příštím rokem pozdě na jaře, z hloubky 4-5 cm, na ornou půdu se šíří zejména statkovými hnojivy, zvláště komposty, špatně uleželým hnojem i balíčkovou sadbou
      (SLAVÍK B. A KOL. 2000)(HEJNÝ S. 1989)

Obsahové látky: 
obsahuje steroidní glykoalkaloidy a saponiny, které způsobují jedovatost celé rostliny. Bobule jsou toxičtější v nezralém stavu.
(http://www.vurv.cz/weeds/cz/druhy/08.html; http://faf.vfu.cz/vet_bot/docs/rostlina/s/solanig.php)

Ekologie:
Stanovištní podmínky: komposty, okraje hnojišť, lemy vesnických stok a odpadních stružek, na smetištích, okolí silážních jam, dvory hospodářských objektů, dna letněných rybníků, jako plevel v zelinářských zahradách, na čerstvě vyhnojených polích, na chmelnicích, v kulturách kukuřice apod.
Podmínky růstu: vyžaduje humózní půdy bohaté dusíkem, snáší sucho i slanost půdy
Společenstva: v synantropních společenstvech tříd Plantaginetea, majoris, Galio-Urticetea, Chenopodietea (diagnostický druh svazu Fumario-Euphorbion) a Bidentetea tripartita
(SLAVÍK B. A KOL. 2000)

Význam a využití v praxi:
Lilek černý patří mezi nebezpečné plevele širokořádkových kultur v teplejších oblastech, je hostitelem chorob škůdců a lilkovitých rostlin.Je jedovatý. Jsou popsány intoxikace hospodářských zvířat krmivem s větším podílem lilku černého.
Využíván v lékařství.
(http://www.vurv.cz/weeds/cz/druhy/08.html; http://faf.vfu.cz/vet_bot/docs/rostlina/s/solanig.php)

Zajímavosti: 
Lilek černý mnohde pravděpodobně nedozrává a je odkázán na opakované zavlékání.. 
Při určování je mnohdy nezbytné znát barvu zralých bobulí a postavení cípů za zralosti plodů. Vzhledem k tomu, že hodnocení těchto znaků na herbanizovaném materiálu je obvykle obtížné nebo zcela nemožné, je nutno tyto znaky zaznamenat v terénu při sběru nebo preparaci před sušením.
(SLAVÍK B. A KOL. 2000)

Použitá literatura: 
Slavík B. (2000): Květena ČESKÉ REPUBLIKY – 6. díl. Academia Praha: 264,265
HEJNÝ S. (1989): Nová Květena ČSSR 2 – Academia Praha: 897
KREJČA J. (1997): Velká Kniha Rostlin, hornin, minerálů a zkamenělin – Příroda a.s. Bratislava: 230
MUNKER B. (1998): Plané Rostliny Střední Evropy – Knižní klub: 172
http://www.vurv.cz/weeds/cz/druhy/08.html
http://faf.vfu.cz/vet_bot/docs/rostlina/s/solanig.php