laskavec srstnatý 
                                Amaranthus retroflexus  
                     čeled‘: laskavcovité -Amaranthaceae                                          
                                                                                         synonyma: l. ohnutý- A. spicatus Lam.  
                                                                                                                                                                   
slovenský název: láskavec  ohnutý 
anglický název:   redroot pigweed  
německý název:  zurulkgekrummter fushsschawanz
lidový název: 

Původ druhu: 
Severní Amerika                                                                                                                                                                        

Areál rozšíření:  
Postupně se rozšířil v teplejších a mírných oblastech všech kontinentů.
V Evropě zdomácnělý (kromě nesevernějších částí) (HEJNÝ S., SLAVÍK B. 1990)                                                                                                                   
Rozšíření v ČR:  Zcela zdomácnělý v nižších polohách, do podhůří jen ojediněle zavlékán.
Neoindigenofyt. Těžiště planárním až suprakolinním stupni, vzácně i ve stupni submontánním (max.: Branná u Hanušovic a okolí, cca 680-760 m, Vimperk, 675 m).                              
Nejstarší doložené údaje: Praha, 1818, Uherské Hradiště 1822 
(HEJNÝ S., SLAVÍK B. 1990) (www.agrokrom.cz)

Popis rostliny:
•	Jednoleté a jednodomé byliny s obrovskou rozmnožovací schopností.                                                                                                    
•	Lodyha 30-100 cm vysoká, přímé, jednoduché nebo větvené, poněkud rozbrázděné, hustě a krátce vlnatě pýřité, zelené až červenavé.                                                                           
•	Kořen krátký kulovitý délky 10-15 cm vytváří bohaté kořenové vlášení prorůstající do hloubek 80-120 cm.
•	Listy dlouze řapíkaté, čepele kosníkovitě vejčité až podlouhlé, 2,5-15,0 cm dlouhé, tupé až zašpičatělé, na bázi klínovité, ploché, na okraji někdy mírně zvlněné, olysalé,  na rubu pýřitě chlupaté, šedavě zelené až načervenalé, řapíky huňaté.
•	Květenství zpravidla husté, složené z krátkých, tlustých, hustokvětých lichoklasů, koncový jen o málo delší než postranní, bledě nebo šedavě zelené až červenavé , listence 3-6 cm dlouhé, tuhé a pichlavé, o málo nebo až 2x delší než okvětní lístky. Okvětních lístků 5, u samčích květů čárkovitě klínovité, na vrcholu ut‘até  nebo vykrojené, s krátkým hrotem, bělavě suchomázdřité, se zelenou střední žilkou končící obvykle pod vrcholem okvětních lístků.Tyčinek 5, blizny 3.
•	Doba květu: VII-VIII(IX)
•	Plod elipsoidní, poněkud svrasklá tobolka, otevírající se obřízně víčkem, kratší než okvětní lístky. Semena v obrysu téměř okrouhlá, 1,0-1,2 mm v průměru, černá, lesklá. 2n=34 Na jedné rostl. je 1-5 tisíc semen, které klíčí následující rok.
•	Životnost mají 40 let. (HEJNÝ S., SLAVÍK B. 1990, DEYL M., HÍSEK K. 2001, www.agrokrom.cz)      
                                                                                                                                                                        
Ekologie: 
Sušší a ruderální stanoviště v městských a vesnických sídlištích a v jejich okolí: rumiště, skládky, zahrady, pole (především okopaniny), komposty, podél cest, silnic a v ulicích, železniční nádraží, přístavy, břehy řek, příkopy, dvory průmyslových a zemědělských objektů  
apod. Nitrofilní, dosti teplobytný druh, snášející půdy i mírně zasolené. K půdní reakci indiferentní, taktéž k exhalátům. Zejména ve společenstvech třídy Chenopodietea (diagnostický druh)-v nitrofilních společenstvech terofyt  na kypřených půdách a v okopaninách. Neuplatňuje se v plodinách, jejichž porost dostatečně půdu zastiňuje. Ze zahraničí byl do ČR zavlékán např. s obilím, olejninami, bavlnou a vlnou.
(HEJNÝ S., SLAVÍK B. 1990)
Výskyt v asociacích: Ld-MI, Ca-Ar, Sg-Ds, Sa-Sp, Ga-Ur, Ec-Ah

Význam a využití:
V teplejších krajích místy úporný plevel v polích a v průmyslových objektech.
Ztěžuje obdělávání půd, dopravu a manipulaci s materiálem.
Pěstování laskavce jako objemového krmiva případně listové zeleniny.
Pěstování laskavce na energetické účely.
Využití laskavce v okrasném zahradnictví. (Farmář číslo 5/2002)

Plodiny našich zeměpisných šířek jsou pěstované hlavně pro sacharidy (hlavně obilniny), na produkci bílkovin (leguminózy) a jako zdroj vitamínů a ochranných látek (ovoce, zelenina). Pro laskavec je charakteristické, že ho lze zařadit do každé z těchto skupin. Obsahem sacharidů se vyrovná obilninám, stravitelností je předstihuje. Obsahem bílkovin zaostává za leguminózami, ale jejich kvalitou však předstihuje sóju, dokonce i kravské mléko. V semenech i listech obsahuje vitamíny a minerály, je ho tedy možné využít jako zeleninu popř. ovoce.
Z toho vyplívají mimořádně široké možnosti využití: (v následujících řádcích se bude jednat většinou o laskavce kulturní) 
Listy se dají využít na přípravu vitamínových, bílkovinových extraktů, barviv a farmaceutik a pod. Ze semen je možné připravit polévku, rozličné nápoje, kaše, pukance, palačinky, přípravky do rozličných pekárenských a cukrovinářských výrobků. Mladé rostl. Je možno zkrmovat hospod. zvířaty. Další využití je jako palivo.
Pěstování na semeno: nejvýhodnější v oblasti kukuřičné, genotypy s kratší vegetační dobou i v teplejší bramborové oblasti. Upřednostňovat lehké až středně těžké půdy. Nepěstovat ve svažitém terénu a tam kde se mohou nacházet rezidua herbicidů proti laskavci. pH 5,5-7,3
-předplodina: zařazujeme mezi dvě obilniny nebo po dobře hnojené okopanině 
-doba setí je po 5.-10. květnu
-hloubka setí do 1 cm
-meziřádková vzdálenost: cca 25 cm
-výsevek 1,2-1,5 kg/ha   to je asi 354-400 tisíc klíčivých semen na 1 ha
-výnos: 2,0-6,0 tun z hektaru
Semena neobsahují lepek, příznivý obsah kvalitních tuků (51% kyseliny linolové) a pětkrát lehčeji stravitelnější škrob než u kukuřice.
Zástupci: A. hypochondriacus
                 A. cruentus
                 A. hybridus
                 A. koniz  
Pěstování na fytomasu: v obsahu miner. l. překonává laskavec i lucerku. Hlavně v obsahu P, Mg a K. Má nižší obsah N-látek, Ca a vlákniny. Hodně ß-karotenu, Fe a vitamínů.                                                                                                                                                               
 -80-120 t/ha zelené hmoty
Zástupci: A. mantegazzianum
                 A. edulis    
Pěstování na energet. účely: vysoká výhřevnost spalování fytomasy (14-21GJ/t), např. dřevo(suché) má výhřevnost (16 GJ/t) (Farmář číslo 5/2002) (www.agrokrom.cz)

Zajímavosti:
Agrotechnika: Klíčí od poloviny dubna do konce června. Druh patří k závažným plevelům především nížinných oblastí, i když jej nalézáme i v podhůří. Pro vzcházení vyžaduje vyšší teplotu půdy. Neuplatňuje se v plodinách, jejichž porost dostatečně půdu zastiňuje. Jeho výskyt je třeba sledovat ve všech špatně zapojených a prořídlých porostech kultur, abychom mohli v případě potřeby zasáhnout v raných růstových fázích plevele. Laskavec je pro obrovskou rozmnožovací schopnost značně odolný proti celé řadě herbicidů a je tudíž nutné zabránit dozrání semen. Na jedné rostl. je až 5000 semen. Problém pak představuje v zelenině a širokořádkových polních plodinách (cukrovka, kukuřice, brambory), kde škodí jak přímo, tak nepřímo ztěžováním sklizně a přenášením především virových chorob. Dozrávající rostliny jsou pro ostré listeny nepříjemnou příměsí v píci. Naproti tomu mladé rostliny v krmivu na závadu nejsou, a v některých zemích jsou i formy využívané jako zelené krmení. Pro značnou odolnost proti jednotlivým plevelohubným zásahům je třeba v tomto případě uplatňovat komplex opatření spočívající v důsledném ošetřování primárních zdrojů výskytu (hnojiště, komposty, okraje cest) a vhodným střídáním plodin. Je také vhodné nezařazovat po sobě širokořádkové plodiny, využívat meziplodin a kombinovaným ošetřováním porostů mechanickými (plečkování, okopávka) a chemickými prostředky již v nejranějších růstových fázích plevel potlačovat.    (Farmář číslo 5/2002) (www.agrokrom.cz)                                                                                                                                                                   

Použitá literatura: 
HEJNÝ S., SLAVÍK B. (1990): Květena ČR 2 Academia Praha: 291 a 300
SEDLÁČEK M. (2002): Farmář číslo 5/2002 ročník 8  : 21-23
DEYL M., HÍSEK K. (2001): Naše květiny Academia Praha: 278
www.agrokrom.cz/texty/plevele