kuklík městský
Geum urbanum L.
čeleď: růžovité – Rosaceae

slovenský název: kuklík mestský 
lidové názvy: benedykt, brantovník, zaječí oko, koňský řepíček

Původ druhu:  
druh je rozšířen kosmopolitně do nížin do hor, proto není původ zcela jasný

Areál raozšíření: 
mírný pás Evropy a Asie, severní afrika, severní Amerika, zavlečen do Austrálie, u nás roste od nížin až do horských oblastí

Popis rostliny:
•	Vytrvalá léčivá bylina
•	Nevětvený až 2 cm tlustý oddenek
•	Lodyha vyrůstá z úžlabí přízemních listů, jednoduchá nebo v horní polovině chudě  větvená, 20 až 120 cm vysoká.
•	Tři typy listů, směrem nahoru se zmenšují, obvykle jsou oboustranně chlupaté, žláznaté. V přízemní růžici jsou listy dlouze řapíkaté, přetrhovaně a lyrovitě lichospeřené s postranními lístky okrouhle vejčitými, nepravidelně 2x zubatými, konečný lístek je větší, tří i více laločný. Lodyžní listy dole třídílné, krátce řapíkaté, s velkými zubatými palisty. Nejhořejší listy jsou obvykle tříklanné až nedělené, rovněž palistnaté.
•	Květy jsou oboupohlavné pravidelné dvouobalné volnoplátečné přímé menší s chlupatými stopkami. Jejich okrouhlé vejčité, opadavé korunní lístky jsou žluté, dlouhé jako lístky kališní a nejsou nehetnaté. Květy mají vnější malý čárkovitý kalíšek. Kalich má chlupaté vejčitě kopinaté lístky za plodu zpět ohnuté. Květ má četné tyčinky a pestíky s kolénkatě prohnutou čnělkou. Někdy se také objevují květy jednopohlavné samčí (prašníkové). Květy se na noc a za deště sklánění dolů.
•	Květenství kulovité, chudě vrcholičnaté.
•	Doba květu: od V. - X.   (ale i později)
•	Plody jsou štětinatě chlupaté nažky s háčkovitě ohnutým přívěskem, jímž se snadno  zachycují na srst zvířat nebo peří ptáků (zoochorní rozšiřování).

Obsahové látky: 
Rostlina obsahuje silici eugenolen, eugenolový glykosid geosid, pryskyřici, kaučuk dále třísloviny, hořčiny, flavony a  éterický olej, který se při usychání rostliny rozkládá a voní po karafiátech.

Ekologie:
Roste od nížin až do horských oblastí v lesích, křovinách, rumištích, příkopech, kolem cest, u zdí, na pustých místech, v parcích, ve starých zahradách. 
Podmínky růstu: Rostlina preferuje půdy čerstvě vlhké až vysýchavé, výživné, humózní, dusíkaté.

Význam a využití v praxi: 
Droga zastavuje krvácení, průjmy a dávení. Pro obsah hořčiny je i posilujícím prostředkem při chorobách zažívacího ústrojí. Zevně se používá k výplachům ústní dutiny při paradentóze, jako desinfekční kloktadlo, na omývání a obklady při některých kožních chorobách a ke koupelím při hemeroidech. Neujčastěji se podává ve formě macerátu nebo nálevu, při zevním užití se aplikuje ve formě lihového roztoku. Oddenek se také někdy přidává do piva, vína, pálenek i do likérů a dodává jim příjemnou chuť. (Prof. Ing. F. HRON, Dr.Sc. 1987)

Zajímavosti: 
Doba a způsob sběru
Nejvhodnější dobou pro sběr oddenku je podzim, případně časné jaro. Na jaře nenajdeme již olistěnou nať a musíme proto vytipovat vhodnou lokalitu již v letních měsících. Oddenek není velký, k dobývání stačí motyčka. Vyrýpané oddenky zbavujeme zbytků suché natě a kořínků a očisťujeme je od hlíny.

Sušení
Používáme umělého tepla. Sušící teplota do 40 st. Celsia. Sušíme na drátěných sítech ve vrstvě do 10 cm. Oddenek můžeme při sušení obracet. Balíme pouze dobře usušenou drogu do papírových pytlů. Nedosušená droga snadno plesniví. Sesychací poměr 4:1.
                                                                                   (Š. Neubauer, K. Klimeš,  L. Černá  1986)

Použitá literatura:
http://botanika.wendys.cz/kytky/K113.php
RNDr. ALBERT PILÁT, DrSc.: Atlas rostlin (Pedagogické nakladatelství Praha) (1975): 45
Š. NEUBAUER, K. KLIMEŠ, L. ČERNÁ: Sbírané léčivé rostliny II (ÚRD, Praha) (1986):   63, 64
Prof. Ing. FRANTIŠEK HRON, DrSc.: Rostliny strání, skla, křovin a lesů (SPN Praha) (1987): 188, 189