krtičník hlíznatý
Scrophularia nodosa L.
čeleď: krtičníkovité – Scrophulariaceae

slovenský název: krtičník hl’uznatý
anglický název: Figwort
německý název: (e) Knotige Braunwurz
lidové názvy:  Aronova brada, bílý kořen, černá zelina, hlízní bylina,                         trudovatník, svinský kořen, mrtvá kopřiva, hořká tráva, kačení mejdlo, bžďoch, ložnica, neštovičné koření, hubatá kopřiva, pěchovec, luční list, pupeník, sviňka, hlízovník, hostečné koření 

Areál rozšíření: 
Ve velkých částech Evropy, na severu po střední Skandinávii, chybí v Portugalsku a jižní Itálii. V Německu hojný a rozšířený. V ČR od nížin do nejvyšších poloh s těžištěm v planárním až submontánním stupni, kde je dost hojný (max. Krkonoše, Sněžné jámy cca 1300 m, Hrubý Jeseník, Velká kotlina 1260 m). V celém území bez prokazatelné regionálně fytogeografické vazby. (Slavík a kol. 2000)

Popis rostliny:
•	vytrvalá bylina nepříjemně páchnoucí
•	kořenový systém: krátké, vodorovné, hlízovitě ztloustlé oddenky
•	stonek: přímá, jednoduchá, ostře čtyřhranná, nekřídlatá, lysá lodyha, hustě žláznatá, v dolní části často načervenalá, výška 40 – 120 cm
•	listy: čepel trojúhelníkovitě vejčitá až vejčitě kopinatá nebo podlouhle kopinatá až 15 cm  dlouhá, na bázi krátce klínovitá nebo uťatá, řidčeji mělce srdčitá, u dolních listů, tupě špičatá, u ostatních špičatá až zašpičatělá, na okraji 1 (-2) x pilovitě zubatá, celá lysá, na líci sytě zelená, na rubu světlejší, se sivým nádechem, řapík 1-2,5 cm dlouhý, nekřídlatý, jen v dolní části rozšířený
•	květy: stopkaté pětičetné květy, bez palistů, v 3 – 9 (12) květých vrcholících skládajících koncové laty, vřeteno květenství a květní stopky obvykle žláznaté, listeny přisedlé, jen horním lodyžním listům podobné, ostatní velmi drobné, čárkovitě kopinaté;  kalich zvonkovitý, alespoň do 2/3 členěný, kališní cípy široce vejčité,  zaokrouhlené, jejich lem velmi úzký (méně než 0,5 mm), blanitý, zelenavý až nafialovělý; koruna dvoupyská, břichatá, 6 – 8 mm dlouhá, na hřbetu hnědočervená, jinak žlutozelená, cípy horního pysku přímé, delší než cípy dolního pysku, čtyři dvojmocné tyčinky za zralosti prašníku zdéli korunní trubky, prašné váčky dohromady splynulé, pouze jednopouzdré a příčně pukající jedinou společnou skulinou, staminodium (tyčinka, která nevytváří pyl) pod horním pyskem, lupenitá, obráceně trojúhelníkovitá, o málo širší než dlouhá, nahoře mělce vykrojená nebo uťatá, semeník ze dvou plodolistů a synkarpický, dvoupouzdrý, s přihrádkou v transverzále
•	květenství: vrcholíčky skládající latu
•	doba květu: VI – VII (- VIII)
•	plod: dvoupouzdrá mnohosemenná tobolka, široce vejcovitá, asi 5 mm dlouhá, zašpičatělá, s kratičkým zobánkem, semena elipsoidní 0,5 – 1 mm dlouhá, svrasklá,      bezkřídlá, pukající dvěma chlopněmi (Slavík a kol. 2000)

Obsahové látky: 
Hlavní jsou saponiny, pryskyřice, hořký glykosid scrophularin, pektin, organické kyseliny vinná, jablečná, skořicová, citrónová, máselná, dále cukry, lecitin, vitamín D, manganové soli, kyselina kávová vázaná na třísloviny, flavonové glykosidy a jejich aglykony hesperedin ( 0,4 %) s glykonem hesperetinem a diosmin, malé množství glykosidů náprstníkového charakteru. (Janča a kol. 1995)
 
Ekologie: 
Stanovištní podmínky: vlhčí a stinnější listnaté a smíšené lesy a jejich lemy, lemy stinných   
lesních cest, paseky a křoviny, břehy vod.
Podmínky růstu: na půdách čerstvě vlhkých až zbahnělých, hlinitopísčitých až jílovitých,        spíše slabě kyselých, živinami bohatých, nezřídka humózních.
Společenstva: ve společenstvech tříd Querco – Fagetea, zřídka Alnetea gutinosae, rovněž   
v některých společenstvech tříd Epilobietea angustifolii a Galio – Urticetea (Slavík a kol. 2000)

Význam a využití v praxi:
Rostlina malého zemědělského významu, pro skot je jedovatá. 
U člověka nebyla otrava zaznamenána. Není významná ani v průmyslu. V lékařství se používá jako diuretikum, zejm. při otocích srdečního původu, také jako expektorans při silnějším nachlazení, při zácpě a k pročištění střev. Zevně se aplikuje na vředy, oteklé žlázy, koupele hemeroidů a protirevmatické koupele, na hnisavé rány a ve formě teplých obkladů při podlitinách, bolestech uší, k léčení struny a jako projímadlo. (Janča a kol. 1995)

Zajímavosti: 
Je to stará léčivá rostlina, která se pěstovala jako silně medonosná. Vstoupila do dějin i mimo oblast medicíny, při obléhání města La Rochelle v letech 1627 –28 zdecimovala obléhanou posádku tím, že ji konzumovali, protože neměli dostatek potravy. Francouzi ji pak nazývali „ bylina výtězství“. Jako léčivka se používala mnoho staletí. Svědčí o tom samotný název bylin Scrophularia, čili „určena na léčbu skrofulózy“. Taky český název je odvozen od slova krtice neboli tuberkulóza lymfatických uzlin. ( Janča a kol. 1995)

Použitá literatura: 
Janča J., Zentrich J.A. (1995): Herbář léčivých rostlin – 2. díl.Eminent Praha: 260
Deyl M., Hísek K. (2001): Naše květiny. Academia Praha: 395
Slavík B.a kol. (2000): Květena ČR – 6. díl. Academia Praha: 329, 330
Jirásek V. (1957): Naše jedovaté rostliny. Academia Praha: 278, 279