křen selský
Armoracia rusticana
čeleď: brukvovité - Brassicaceae

slovenský název:
německý název: Meerrettich
anglický název: Horse radish
lidové názvy:

Původ druhu:
Pův. nejspíš jen v nížinách jihovýchodní evropské části Ruska a v sousední západní Asii.

Areál rozšíření:
Dnes se pěstuje po zahradnicku téměř ve všech světadílech. Pěstuje se hlavně jako koření a často zplaňuje (u vod, návsi, příkopy, u cest, pustá místa, v ČR zdomácnělé v povodí Berounky,Vltavy a Labe ve vlhkých křovinách).

Popis rostliny:
•	40 - 150 cm  vysoká, lysá rostlina
•	s dlouhým válcovitým, svislým, vícehlavým, žlutavě bílým kořenem (někdy i rozvětveným).
•	Lodyha je přímá, nahoře větvená.
•	Listy jsou střídavé bez palistů, přízemní řapíkaté,až 100cm dlouhé, s podlouhlou a vroubkovanou čepelí,  dolní lodyžní kratčeji řapíkaté, hřebenitě peřenoklané, střední přisedlé skoro kopinaté a pilovité, nejhořejší čárkovité a celokrajné.
•	Květenstvím je lata z četných hroznů.
•	Květy jsou obojaké, dvoučetné, s volnými obaly. Kališní lístky( 2+2) s bělomázdřitým okrajem a korunní 4 ( jednom kruhu), široce obvejčité, bílé. Tyčinky jsou čtyřmocné. Semeník je svrchní ze dvou plodolistů, dvoupouzdrý.
•	Plodem jsou kulovité šešulky,se 4-6 černými,plochými semeny ve dvou řadách na přehrádce plodů.

Obsahové látky:
Kořen křenu pro nějž se rostlina pěstuje obsahuje 76,72% vody, 0,35% tuku,16,89% extraktivních látek bezdusíkatých,2,78% vlákniny, 2,73% látek dusíkatých. Účinnou látkou je hořčičná silice obsahující především alylisotiokyanát a další isotiokyanáty, které vznikají z tioglykosidu sinigrinu po jeho štěpení enzymem myrosinázou. Glykosid a myrosináza jsou odděleně v různých buňkách kůry kořenů,do styku a tím k vyvolání štěpení,se dostanou např. při strouhání k . poraněním buněk.

Význam a využití:
V lidovém léčitelství  je odedávna křen velmi oblíben. Drogou jsou kořeny, sklízené na podzim z kultur (křenovky). Vnitřně se užívá při zažívacích potížích,močových infekcí a pro odhlenění horních cest dýchacích,zevně rozstrouhaný (známé křenové placky) na revmatické otoky a na obtížně se hojící poškozenou pokožku.
V medicíně se uplatňují glukosinaláty,z nichž se účinné isotiokyanáty uvolňují až po požití. Glukosinaláty jsou také součástí hromadně vyráběných léčivých přípravků.
Tradiční použití křenu jako drogy je sice omezené, nicméně je součástí podpůrné léčby po infekční žloutence, chronickém zánětu jater a zatvrzelých infekcích močových cest a střev.
V potravinářství patří k oblíbeným kořením.je to prastará užitková rostlina,nejspíš slovanského původu.

Zajímavosti:
Mezi výpěstky našeho šlechtění vynikají kultivary cv. Malén (Malínský 1973) - stará krajová odrůda křenu,vhodná pro pěstování v trvalé kultuře, tj. při opakovaném jednocení na dva - tři výhony, vyrůstající z původně vysazené  části, cv. Krenox (1967) - odrůda vhodná pro jednoletý způsob pěstování,s bujným vzrůstem a křehkými kořeny,jenž vyniká výrazným aromatem a požadovanou palčivostí. Na trhu je křen jen na hrubo čištěný a svazkovaný. Čerstvý je pro farmacií i potravinářství vhodnější než práškovaný (usušený a drcený), jak se občas na trhu vyskytuje. Má ostrý pach a palčivou chuť. Lze ho krátkodobě uchovat jako jinou kořenovou zeleninu v mírně vlhkém písku ve vzdušném a chladném sklepě. 

Použitá literatura: 
Jirásek V., Starý F., Severa F. : Kapesní atlas léčivých rostlin  
Dolejší A.: Zelenina na zahrádce 
Skorňakov S., Jeník J., Větvička V.: Zelená kuchyně 
Katalog Zeleniny