kozlík lékařský
Valeriana officinalis
čeleď: kozlíkovité – Valerianaceae

slovenský název: valeriána lekárska
anglický název: Valerian
německý název: der Echter Baldrian
lidové názvy: valerián, baldrián, baldrán, odolen, kočičí kořen, čertikus

Areál rozšíření:  
Vyskytuje se běžně v Evropě, malé, západní, a střední Asii až po Japonsko. U nás roste na celém území. (Jadwig Górnick 2002) 

Popis rostliny: 
•	vytrvalá bylina
•	vytváří oddenky s četnými kořínky 
•	lodyha je jednoduchá přímá, dutá, brázditá, nahoře lysá. Dorůstá velikosti 30 – 150 centimetrů.
•	listy vstřícné. Dolní řapíkaté, horní přisedlé. Čepel je peřenosečná až lichozpeřená (složená z 9 až 21 kopinatých, zubatých až celokrajných lístků) 
•	květy jsou drobné, oboupohlavné, nesouměrné, se srostlými obaly. Kalich je jako žebernatý val, s 5 krátkými, spirálovitými zuby a koruna řepicovitá, s 5 nestejnými tupými cípy, na spodině s nadmutým vakem s nektariovým pletivem, světle růžová až skoro bílá. Tyčinky jsou 3. Semeník spodní ze 3 plodolistů a trojpouzdrý.  
•	květenství je zde chocholičnatá lata z opakovaně trojramenných vidlanů
•	doba květu: VI. – VIII.
•	plodem je ploše smáčklá nažka, na vrcholu s 10 i více pernatými paprsky na spodině spojenými a se 2 žebry. Semeno je jediné, drobné. (Václav Jirásek 1989) 

Obsahové látky:  
0,2 – 2 % silice, složené z četných monoterpenů (pineny, kamfen, limonen, felandren, terpinen, terpinolen atd.), seskviterpenů (karyofylen, kadinen, elemen, kurkumen, bisabolen atd.) a z esterů borneolu, myrtenolu atd. 0,1 % pyridinových alkaloidů a dále pak kyselinu izovalerovou a její bornylester, které způsobují specifický kozlíkový pach. (Václav Jirásek 1989)

Ekologie:
Kozlík je rostlina vlhčích luk, lesů, potočních břehů a příkopů do 2000 m. Má rád plné slunce, nebo vlhký stín, svědčí mu kořeny v chladu a nadzemní části v teple. Prospívá ve vlhké hlinité půdě bohaté živinami. (Lesley Bremness 1988, Jiří Janča 1995)

Význam a využití v praxi:
Kozlík má velmi široké využití, např. pro okrasné účely, v kuchyni se kořen přidává do polévek a k dušenému masu. Celá rostlina prospívá zelenině vysazené v sousedství, protože mobilizuje fosfor a činnost žížal. Listy jsou vhodné do nezralého kompostu, protože obsahují hojnost živin. V kosmetice se odvar kořene používá k omývání obličeje, pro zklidňující lázeň a pleťovou vodu při trudovitosti a vyrážkách. Největší význam má však v lékařství – látky obsažené v kořenech působí jako uklidňující prostředek na centrální nervový systém. Používá se odvar, nebo čajová lžička drceného sušeného kořene, pije se jako sedativum při mírné nespavosti, úzkosti, bolestech hlavy, střevních křečích a nervovém vyčerpání (Lesley Bremness 1988). Pro potřebu farmaceutického průmyslu se kozlík pěstuje jako jiné zemědělské kultury. Pro tento účel byly vyšlechtěny vhodné odrůdy, jejichž jakost je vyšší než u rostlin sbíraných v přírodě.  

Zajímavosti: 
Všechny části rostliny, ale zvláště květy, mají specifický pach, který láká a dráždí kočky, jež vyhledávají trsy kozlíku a válejí se v nich. Podobně působí i na myši a proto se někdy používá jako návnada do myších pastí. 

Příklady použití kozlíku lékařského:

Paiorův koktejl: Vezmeme sklenici horkého mléka, dobře osladíme medem, přidáme 1 až 3 čajové lžičky kozlíkové tinktury, dobře promícháme a velmi pomalu, po lžičkách nebo po doušcích vypijeme. Podává se nejdéle 35 dnů, zejména při poruchách spánku.

Valeriánové víno: Do láhve hroznového vína (0,7 l) vlijeme 15 g extraktu nebo intraktu z kořene valeriánu, přidáme čajovou lžičku listů meduňky a nati třezalky a 14 dní ponecháme, často potřásáme. Přecedíme a užíváme polévkovou lžíci 1 – 2 krát denně, nejlépe hodinu před spaním, jako celkově uklidňující prostředek. (Jadwig Górnick 2002)

Použitá literatura: 
BREMNES L. (1988): Bylinář. Dorling Kindersley Limited London: 144
JANČA J., ZENTRICH J. (1995): Herbář léčivých rostlin – 2. díl. Eminent Praha: 256 – 259
MÜNKER B. (1998): Plané rostliny střední Evropy. Ikar Praha: 196
JIRÁSEK V., STARÝ F. (1989): Atlas léčivých rostlin. SPN Praha: 40
DELLA BEFFA M. T. (2001): Velký průvodce přírodou – Luční květiny. Ikar Praha: 155
PŘÍHODA A. (1980): Léčivé rostliny. SZN Praha: 99 – 105
GÓRNICK J. (2002): Domácí přírodní lékárna. Jaroslav Vašut s. r. o. Praha: 211 - 213