komonice lékařská
Melilotus officinalis ( L .) Pallas
čeleď: bobovité – Fabaceae

synonyma: vikvovité, motýlokvěté, luštinaté (Viciaceae, Papilionaceae, Leguminosae) 

slovenský název: komonica lekárska
anglický název: --------
německý název: Echter Steinklee
lidové názvy: blúd, búd, budíč, komonka

Původ druhu:
Komonice lékařská pochází z Evropy a Asie. Dnes je rozšířena po celém světě. ( M. T. DELLA BEFFA, 2000 )

Areál rozšíření:
Celkově roste v Evropě vyjma nejsevernějších oblastí, na jihu Španělska a Řecka jen roztroušeně nebo zcela chybí, na východě přes Malou Asii, severní Írán, Afgánistán, Střední Asii až po jihozápadní Sibiř a Čínu a snad i Pákistán. Zavlečena do Severní Ameriky a Austrálie. V ČR od nížin do podhorských oblastí na většině území, ve vyšších polohách jen vzácně a přechodně. Na většině území, převážně v termofytiku a mezofytiku; v oreofytiku pouze okrajově. Rozšířena od planárního do suprakolinního stupně, v submontánním vzácně a přechodně ( max.: Harrachov, 740 m ). ( B. SLAVÍK 1995, www.botanica.wendys.cz )

Popis rostliny:
•	Jednoletá až dvouletá bylina.
•	Hlavní kořen je silný, kulovitý a rozvětvený.
•	Lodyha 30 – 100 ( - 200 ) cm vysoká, vzpřímená nebo vystouplá, zpravidla bohatě větvená, mělce rýhovaná, v dolní části nezřetelně šestiboká, lysá nebo nahoře krátce přitiskle chlupatá, někdy červenavá.
•	Listy dlanitě trojčetné, krátce řapíkaté, sestávající z 3 až 1,5 cm dlouhých úkrojků, jež mají vejčitý až eliptičný tvar a na okraji jsou vykrajovaně zoubkované. Na bázi každého listu vyrůstají 2 holé, kopinaté, celokrajné palisty. Listy jsou zpeřené, jejich lístky mají 6 – 13 párů postranních žilek. Čepel prostředních lístků dolních a středních lodyžních listů široce eliptická, obvejčitá, dlouze obvejčitá nebo zřídka až úzce kosníkovitá, u horních listů úzce eliptická, úzce obvejčitá až obkopinatá, 10 – 32 mm dlouhá, 3 – 15 mm široká, na vrcholu zaokrouhlená až uťatá, nepravidelně řídce zubatá až celokrajná, naspodu krátce přitiskle chlupatá nebo lysá; palisty čárkovitě kopinaté 6 – 12 mm dlouhé, celokrajné.
•	Květy v dlouhých, úzkých přímých hroznech tvořených 30 – 70 převislými, lehce vonnými květy. Křídla květů jsou delší než člunek a jejich zvonkovitý kalich má 5 čárkovitě kopinatých cípů, dlouhých asi jako korunní trubka. Motýlokvětá koruna je žlutě zabarvená po odkvětu blednoucí, 2 – 4 mm dlouhá. Hrozny jsou za plodu 4 – 15 cm dlouhé, květní stopky 1,0 – 3,0 mm dlouhé, řídce chlupaté nebo lysé. Kalich 2 – 3 mm dlouhý, řídce chlupatý až lysý. Semeník s 5 – 6 vajíčky.
•	Květenství v paždí listů jsou 4 až 10 cm dlouhá, štíhlá a tvoří hrozen.
•	doba květu: V až IX
•	Plod je oválný, holý, šikmo vejčitý, 2,5 – 3,5 mm dlouhý lusk s příčnými vráskami, ve zralosti zeleně zbarvený. Lusky jsou 1 – 2 semenné, široce elipsoidní až nepravidelně obvejcovité, tupé až tupě špičaté, výrazné žilky kolmé na švy, políčka úzká. Semena elipsoidní až vejcovitě elipsoidní, 1,5 – 2,5 mm dlouhá, ca 1,5 mm široká, žlutá, zelenožlutá až světle hnědá, zřídka s temně fialovými skvrnami. ( M. T. DELLA BEFFA 2000, M. GOLTEOVÁ – BECHTLEOVÁ 1996, B. SLAVÍK 1995, B MÜNKER 1996, J. KOLBEK 2000, www.botanica.wendys.cz )

Obsahové látky:
Obsahuje kumarin ( asi 0,9 % ), melilotin ( asi 0,2 % ), melilotosid, purinové deriváty, allantoin, kyselinu allantoinovou, kyselinu melilotovou a močovou, třísloviny, fytoncidy, sliz, cholin, pryskařice. ( www.botanica.wendys.cz, J. KOLBEK 2000 )

Ekologie:
   Stanovištní podmínky: Suché stráně a úhory, ruderalizované plochy  v obcích ( demoliční plochy, hlinité navážky, skládky, rumiště atd. ), okraje komunikací, nádraží a obdobná antropogenní osluněná nebo mírně zastíněná stanoviště.
   Podmínky růstu: Preferuje půdy středně těžké až lehké, někdy skeletovité, neutrální až alkalické, bohaté na dusík.
   Společenstva: Vyskytuje se ve společenstvech třídy Plantaginetea majoris, zejména ve svazu Agropyro – Rumicion. Diagnostický druh svazu Dauco – Melilotion s optimem výskytu v asociaci Melilotetum albo – officinalis, popř. Echio – Melilotetum; okrajově vstupuje též do společenstev svazu Sisymbrion officinalis. ( B. SLAVÍK 1995, www.botanica.wendys.cz )

Význam a využití v praxi:
   Drogou je nať, která se sbírá v době květu a pomalu se suší přirozeným teplem nebo za umělého sušení za teplot do 40°C. V čerstvé rostlině jsou kumarin a melilotin glykosidně vázány, uvolňují se teprve při sušení. Drofa tlumí činnost hladkého svalstva, užívá se při chronickém bronchiálním kataru, při vysokém krevním tlaku ( způsobený speciálně přechodem ), při křečích v malé pánvi, při střevní kolice i jako prostředek proti nespavosti. V těchto případech se užívá macerátu připraveného z jedné čajové lžičky drogy na jeden šálek vody – denně se pijí 2 až 3 šálky ( celkem asi 4 g drogy denně ). Ve formě obkladu, omýváním nebo jako náplasti se užívá na hojení ran. Rovněž se užívá jako prostředek omezující srážlivost krve ( způsobuje kumarin ). Zřídka je komonice pěstována jako pícnina   ( zejména pro koně ) nebo na „ zelené hnojení „. Používá se také jako prostředek proti molům a jako aroma do tabáku. Vzhledem k přítomnosti kumarínu v droze, může ve větších dávkách nebo při dlouhodobém užívání působit bolesti hlavy, spavost, závratě až ochrnutí. 
( www.botanica.wendys.cz )

Zajímavosti:
   Původ jména: Vědecké z lat. mel, mellis = med a řec. lotos = jetel. České je odvozeno od komoň = kůň. 
   Květomluva: Přijedu jak jen budu moci.
   Pověsti: Komonici jako magickou a léčivou rostlinu znali již Keltové. Zavěšená na trámu sloužila k ochraně domova a sýpky.
V jediném hroznu může být až 120 květů. ( J. KOLBEK, 2000 )

Použitá literatura:
KOLBEK J., VĚTVIČKA V. ( 2000 ): Rostliny na každém kroku. GRANIT Praha: 186
MÜNKER B. ( 1996 ): Plané rostliny střední Evropy. Ikar Praha: 62
AICHELE D., GOLTEOVÁ – BECHTLEOVÁ M. ( 1996 ): Co tu kvete? Ikar Praha: 154
SLAVÍK B. ( 1995 ): Květena České republiky – 4. díl. Academia Praha: 446
DELLA BEFFA M. T. ( 2000 ): Luční květiny. Ikar Praha: 87
RADA R. ( 1998 ): Botanický slovník. EKOservice Praha: 74
www.botanica.wendys.cz