kokrhel menší
Rhinathus minor
čeleď: krtičníkovité – Scrophulariaceae

synonyma: Rhinathus crista-galli

slovenský název: Štrkáč menší
anglický název: Yellow rattle
německý název: Kleiner Klappertoft
lidový název: Kokrhelí

Areál rozšíření: 
V ČR na celém území hojně. Celkově v celé Evropě vyjma částí Pyrenejského, Apeninského a Balkánského poloostrova, dále roste na Islandu, v jižním Grónsku a v jihovýchodní Kanadě.

Popis rostliny:
•	jednoletá byliny
•	hlavní kořen zasahující do hloubky 5-10 cm
•	5-60 cm vysoká bylina, lodyha přímá , mírně lesklá , š¨často tmavě fialově čárkovaná, především na 2 protilehlých  stranách a řídce ze 2 stran chlupatá, málo, vzácněji bohatě větvená, větve šikmo vzhůru směřující, nekvetoucí či květonosné, kratičké až dlouhé
•	listy úzce eliptické až kopinaté, až 4(-5) cm dlouhé, (0,3-)0,5-1,0 cm široké, okraj vroubkovaně pilovitý, zuby nejčastěji oblé, vzácněji mírně ven vyhnuté, tmavě zelené, na obou stranách s kratičkými štětinkovitými chlupy. Kokrhel je poloparazitická rostlina, na jeho kořenech se vytváří přísavky, kterými se přichycuje na kořeny sousedních rostlin , z nichž vysává živiny a vodu.
•	Listeny trojúhelníkovité nebo úzce trojúhelníkovité, tupě špičaté, na okraji zubaté, zuby od vrcholu k bázi listenu je málo se zvětšující, na ploše  na obou stranách lysé nebo řídce  osinkatě chlupaté, na okraji kratičce štětinkaté, zelené, někdy červeně nebo fialově nabíhající, často s fialově zbarvenými žilkami na spodní straně; květní stopky krátké, lysé nebo téměř lysé. Kalich za květu úzce až šir. Vejcovitý, za plodu nafouklý, s tupě špičatými cípy, lesklý, zelený nebo červeně či rezavě nabíhající, často s nafialovělými žilkami, na ploše lysý, na okrajích kratičce chlupatý, někdy na vnějším obvodu s ojedinělými stopkatými žlázkami, na vnitřní straně okraje kališních cípů často hustě žláznatě chlupatý; koruna 10-16 cm dl., za květu se téměř neprodlužující, citrónově až tmavě žlutá, korunní trubka 7-8 cm dl, rovná a nejčastěji bělavá, hor, pysk vyklenutý, končící 2 širšími než dlouhými, bělavými méně často fialovými cípy, kratšími než 0,7 mm (zoubek), hor pysk od dolního za plného květu oddálený, a proto  ústí koruny otevřené; prašníky  s tmavými prašnými váčky  a bílými chlupy; semeník lysý, zelený, v dol. části někdy nafialovělý, čnělka uzavřená v hor. Pysku, nazpět obloukovitě zahnutá, pod bliznou chlupatá. Tobolky až 1,2 cm dl. 
•	doba květu: V –VI(-IX)
•	 tobolky až 1,2 cm dl. Semena  4-5 mm dl., s křídlatým lemem až 1 mm šir.

Obsahové látky: 
obsahuje toxickou iridoidní sloučeninu aukubin, která má tlumivý účinek na nervovou soustavu, dále rhinantin, hořčiny a éterické oleje

Ekologie: 
Louky a pastviny, lesní lemy a okraje cest, jen vzácně jako polní plevel. Roste na velmi rozmanitých podkladech, ale zřejmě dává přednost humusem bohatším půdám, slabě kyselým, není náročný na půdní typ, ale vyžaduje půdy živinami chudé. Jako hostitelské rostliny byly zjištěny zejména druhy z čeledí Poaceae, Fabaceae, Ruiaceae, Lamainaceae, Asteraceae aj. Nejčastěji v různých společenstev třídy Polygalo-Cynosurenion. Zatímco časnější typy mají širší ekologickou a cenotickou amplitudu, zdá se, že pozdní typy  upřednostňují extrémnější stanoviště – na jedné straně subxerofilní trávníky, na druhé straně vlhčí louky vyšších nadmořských výšek.

Využití a význam v praxi:
Zvířata na pastvě jej opomíjejí.
Při větším výskytu v píci dráždí ledvinové kanálky, mléko dojnic je namodralé.
Semena jsou podezřelá z jedovatosti.
Ostatní zástupci tohoto rodu mají stejný význam.

Použitá literatura:
SLAVÍK B. (2000): Květena České republiky – 6.díl. Academia Praha: 464, 466
http://botanika.wendys.cz/kytky/k91.php
http://faf.vfu.cz/vet-bot/docs/rostlina/r/rhimnin.php