kerblík lesní
Anthriscus sylvestris (L.) Hoffm.
čeleď: miříkovité (okoličnaté) – Apiaceae

synonyma : Chaerohyllum sylvestre L., Cerefolium sylvestre
slovenský název:
anglický název: Chervil
německý název: Wiesew - Kerbel
lidové názvy (české): 

Areál rozšíření: 
velice hojný druh, zvláště od planárního do suprakolinního stupně, v submontánním a montánním stupni je roztroušený, ve vyšších polohách vázaný více na antropogenní stanoviště (max.: Krkonoše, Velká Kotelná jáma, 1250 metrů). Celá Evropa kromě malých okrajových částí ( ve Skandinávii k 71˚ s. š. ,chybí v některých oblastech jižní poloviny Pyrenejského poloostrova, na Sardínii a Sicílii a na většině území Řecka kromě severního, na Islandu pouze synantropní výskyt). V jižní Evropě se převážně vyskytuje v horách. Dále v Africe v pohoří Atlas a v horách Etiopie a východní Afriky. Na území Asie snad jen Zakavkazí, ostatní údaje se týkají ve skutečnosti jiných příbuzných druhů [ hlavně A. nemorosa (BIEB.) SPRENGEL].

Popis rostliny: 
•	druh dvouleté až víceleté byliny
•	kořenový systém: kořen kůlový, někdy z jedné kořenové hlavy několik kůlových kořenů s tenkými postranními kořeny; kořenová hlava se zbytky pochev přízemních listů
•	stonek a výška rostliny: lodyha (30-)50-150(-180) cm vysoká, přímá v hlavně horní polovině větvená, oblá, hrubě rýhovaná, tuhá, dutá, dole krátce hustě štětinatě chlupatá s chlupy rovnovážně až nazpět odstávajícími, nahoře lysá, tmavě zelená, často hlavně dole nafialovělá
•	listy: přízemní listy dlouhé řapíkaté, čepel v obrysu trojúhelníkovitá, delší než široká 20-30 cm dl., 2-3× zpeřená, s 4-8 jařmy lístků; lístečky peřeně členěné, v obrysu úzce až vejčitě kopinaté, ± zubaté, s úkrojky špičatými, čepel na líci lysá, na rubu na žilkách a na okraji krátce chlupatá, na líci tmavě zelená, zprvu lesklá, později matná, na rubu světleji zelená; řapík až 40 cm dlouhý, široce žlábkovitý, krátce štětinatě chlupatý, dole nepatrně v listovou pochvu rozšířený; lodyžní lístky úměrně k vrcholu lodyhy se zmenšující, s čepelí nasedají přímo na rozšířenou, ze spodu hrubě rýhovanou a hustě krátce štětinatě chlupatou pochvu, s lemem ± krátce brvitým, terminální okolíky z 7 – 16 okolíčků na lysých stopkách, obal chybí, obalíčky z (4-)5(-8) vejčitě kopinatých až vejčitých 3,0 mm dlouhé a 1,5 mm široké, často dl. špičatých listenů, na okraji krátce brvitých, po odkvětu nazpět obrácených; květní stopky na konci s věnečkem krátkých štětinovitých chlupů
•	květy: vnější květy jsou v okolíčku oboupohlavné, jen několik vnitřních květů samčích, u postranních okolíků převaha oboupohlavních květů nad samčími méně výrazná, kalich je nezřetelný, korunní lístky většinou jen mírně paprskující, široce obvejčité, 1,6 mm dlouhé, 1,3 mm široké, lžícovitě prohnuté, na vrcholu dovnitř mírně zahnuté, s nepatrnou nasazenou špičkou, bílé; tyčinky s různě dlouhými nitkami, s prašníky bílými až okrově žlutými; na kuželovitém stylopodiu oboupohlavních květů přímé čnělky, až 2× delší než stylopodium 
•	květenství: vrcholičnaté, okolík
•	doba květu: kvete v V až VΙΙΙ
•	plody: dvounažky podlouhle kuželovitě vřetenovité, na 4 až 7 mm dlouhé stopce, po (4-)6-9(-12) v každém okolíčku; merikarpia 5 až 8 mm dlouhé, 2 mm široké, na vrcholu s vytrvávajícím zaschlým stylopodiem a čnělkou (čnělky na zralých plodech málo rozestálé), pod stylopodiem s 1 až 2 mm dlouhým matným zobánkem, tmavohnědá až černohnědá, lesklá

Obsahové látky:

Ekologie: 
vlhčí louky, křoviny, okraje lesů i lužní lesy; hojně se rozšířil i jako apofys v příkopech, podél cest a vodních toků, na rumištích, u plotů, na železničních náspech, sadech a jinde na vlhkých a pohostinných až mírně slunných místech, osídluje také čerstvé, humózní půdy, bohaté na živiny, především na dusíkaté látky, diagnostický druh svazů Aegopodion podagrariae a Rubo-Prunion spionosae, zastoupení hojně i ve společenstvech mezofilních luk řádu Arrhenatheretalia a lužních lesů svazu Alno-Ulmion.

Význam a využití v praxi: 
na obhospodařovaných loukách je kerblík lesní považován za plevelnou rostlinu, ke zkrmování se hodí jen v mladém stádiu, později stonek dřevnatí, množí se intenzivně hlavně vegetativně a bohaté růžice listů zabraňují v klíčení

Použitá literatura: 
DELLA BEFFA M.T. (1999): Luční květiny. EUROMEDIA GROUP KS., v Praze: 109
HEJNÝ S., SLAVÍK B. (1988): Květena ČSR – 5. díl Academia Praha: 276