kakost luční 
Geranium pratense
čeleď: kakostovité – Geraniaceae

slovenský název: pakost lúčny
anglický název: crane's-bill
německý název: Wiesen-Storchschnabel
lidové názvy: střapačka, moška, nebeočko, silník, čapí nůsek

Původ jména: 
Vědecké z řec. geranos = jeřáb (pták) pro podobu plodu se zobákem. České kakost je novotvar Preslův z r. 1846 ( Kolbek J., Větvička V. 1999):

Areál rozšíření: 
V ČR na velké části Moravy, Slezska a severních Čech v nižších polohách hojný, v jižní polovině Čech místy roztroušený až hojný, místy vzácný, místy zcela chybí. Jen ojediněle roste v nadmořských výškách nad 700 až 800 m. Nápadná absence je v nejzápadnějším výběžku Čech v okolí Aše, Chebu a Sokolova. Celkově roste v mírném pásmu Eurasie, na západě až po Velkou Británii, na východě po Jakutsko, na severu ve Skandinávii a na jihu po Pyreneje, Alpy, Chorvatsko, západní Bulharsko a severní Řecko. Přesné hranice je však obtížné určit, neboť rostlina stále rozšiřuje svůj areál. Druhotně roste v Severní Americe. (Slavík B. 1997)

Popis rostliny: 
•	vytrvalá bylina 
•	oddenek až 13 mm tlustý, šikmo až téměř horizontálně v zemi uložený,cca 10 cm dlouhý, s četnými adventivními kořeny a se zbytky palistů odumřelých listů
•	listy v přízemní růžici dlouze řapíkaté, chlupaté, lodyžní listy vstřícné,  s řapíkem do 5cm dlouhým, ale horní téměř přisedlé, čepel listů dlanitě 5 až 7dílná, u nejhořejších listů 3dílná s úkrojky v obrysu  obvejčitými, 1-2x peřenoklanými v úzké, krátce zašpičatělé zuby, hlavně na okraji a na spodní straně na žilkách hustě krátce brvité; palisty vejčité až úzce kopinaté, až 10 mm dlouhé, zasychající v hnědé kožovité útvary. Lodyh má několik s krátkými chlupy, v horní části převažují žláznaté chlupy. Dosahuje velikosti 30–60cm.
•	květy  pravidelné, oboupohlavé, rozlišeny na kalich a korunu, květní obaly pětičetné. Květy jsou na hustě žláznatých stopkách, které jsou při rozkvětu dolů sehnuté, ale za plodu se postupně vzpřimují. Lístky kalicha jsou vejčitě eliptické, 7-8mm dlouhé, zelené, na okraji blanité, žláznatě chlupaté s 3-5 tmavšími žilkami, na vrcholu s odstávající niťovitou špicí; korunní lístky obvejčité, na vrcholu zaokrouhlené, 10.-20mm dlouhé, 7-16mm široké, jsou fialově modré až fialové se světlými až nachovými žilkami, vzácně růžové nebo bílé; tyčinky vnějšího kruhu kratší, vnitřního delší, obojí s nitkami dole lžícovitě křídlatě rozšířenými a na okraji jemně brvitými; pestík dole žláznatě chlupatý, blizny volné  
•	květenství: dvoukvětý vidlan
•	doba květu:VI - IX.
•	plody s dlouhým zobánkem, rozpadající se na plůdky s paosinou, semena hladká, elipsoidní nebo vejcovitá, tmavě hnědá
(Slavík B. 1997)

Obsahové látky: 
Silice, vitamíny, bílkoviny apod. důležité pro výživu, farmaceutický a kosmetický průmysl, dále pak  hořčina geraniin a třísloviny (Slavík B. 1997)

Ekologie:
Vlhké až mezofilní louky, břehy potoků, příkopy, travnaté náspy komunikací, preferuje půdy hluboké, na živiny bohaté, zásadité a polohy mírně teplé, nezastíněné. Nitrofilní druh. 
(Slavík B. 1997, 
http://www.kvetenacr.cz/detail.asp?IDdetail=95, http://botanika.wendys.cz/kytky/K79.php )

Význam a využití v praxi:
Někdy jsou jeho kultivary využívány jako okrasné rostliny. Na sečených loukách je to  rostlina s malou krmnou  hodnotu, spíše plevelná, kvalitu píce snižující rostlina. Poměrně vzácně se pěstují v zahradách a na hřbitovech kultivary s květy bílými či bělo-pestrými nebo kultivary plnokvěté. Příležitostně léčivá rostlina

Zajímavosti: 
Květní stopky kakostu lučního vykonávají během rozvíjení květu pomalé pohyby, které jsou vyvolány různě silným růstem stopky po stranách. Nejprve jsou poupata vzpřímená, později sehnutá. Při rozvíjení stojí květ zpříma, ale pak se květní stopka postaví vodorovně. Při dešti a v noci je květ obrácen dolů a stejně tak po opylení. Zajímavé je u kakostů také autochtonní rozšiřování semen -osina semen je prohnuta a napnuta. V určitém okamžiku je pak napětí naráz uvolněno a semena jsou tak vymrštěna do okolí, často až do vzdálenosti více 2 m. Semena a plůdky také rozšiřují zvířata v srsti a peří .Podle pověsti se kakostů využívalo kdysi ke srážení mléka. Za kuriozitu také můžeme považovat to, že řapík přízemních listů může být až 30 cm dlouhý. Lidově je nazýván tak jako všechny kakosty, čapí nůsek, protože jeho plod skutečně připomíná zobák čápa. (Větvička V, Červenková J, Neborová H. 2000, Slavík B. 1997, Kolbek J., Větvička V. 1999)

Použitá literatura: 
Větvička V, Červenková J, Neborová H.(2000): Naše příroda. Reader´s Digest Výběr Praha: 77                                                      
Slavík B. (1997): Květena ČR – 5. díl. Academia Praha: 201 
http://www.kvetenacr.cz/detail.asp?IDdetail=95
http://botanika.wendys.cz/kytky/K79.php
Kolbek J., Větvička V. (1999): Rostliny na každém kroku. Granit Praha: 75