jitrocel větší
Plantago major L.
čeleď: jitrocelovité – plantaginaceae

synonyma: jitrocel širokolistý

slovenský název: skorocel väčší
anglický název:  Greater plantain
německý název: Grösser Wegerich
lidové názvy: beraní jazýček, babí ucho, babka, celník, jazyk, olověný jazýček, psí 
jazyk, psí uši, myší ouška, ranocél větší, jitrocil, skorocel, skorocél,   okrouhlý jitrocel, volské ucho, volský jazyk, volské ucho, král cest. (Rystonová I. 1996)
	
Původ druhu: 
Domovem je v Evropě a ve střední a severní Asii. Odtud byl zavlečen prakticky do celého světa. (Tříska J. 1979)

Areál rozšíření: 
Je rozšířený v Evropě, Asii, Americe a v severní Africe. V České republice je všeobecně rozšířeným druhem. Vyskytuje se prakticky po celém území státu, od nížin až po horské oblasti. (Korbelář J. a Endris Z. 1981, Tříska J. 1979)

Popis rostliny:	
•	vytrvalá bylina
•	kořenový systém: krátký kořen s vlášením navazující na krátký oddenek
•	stonek a výška rostliny: oddenek; ze středu růžice (z paždí listů) vyrůstá přímý nebo krátce vystoupavý žebrovaný stvol, který bývá zakončen dlouhým válcovitým klasem, který je často delší než vlastní stvol. Rostlina bývá 15 – 30 cm vysoká.
•	listy: přízemní růžice  okrouhlých, vejčitých až eliptických listů. Bývají 30 cm dlouhé a až 10 cm široké náhle zúžené v řapík. (Řapík bývá stejně dlouhý nebo kratší než čepel ). Listy jsou celokrajné nebo nepravidelně zoubkaté, na povrchu lysé nebo jen spoře chlupaté. Je pro ně charakteristická podélná nervatura soustředěná do 5 - 7 paralelních žilek.
•	květy: jsou drobné  a nenápadné, většinou zelenobílé nebo zelenožluté barvy. Bývají oboupohlavné, pravidelné a čtyřčetné (kromě pestíku) se srostlými květními obaly (srostloplátečné). Ty představuje kalich a trubkovitá koruna. Čtyři dlouhé žlutobílé tyčinky s bílými nitkami. Semeník bývá svrchní, srostlý ze dvou plodolistů.
•	květenství: klas složený z malých bělavých až nazelenalých  kvítků ( hustý, válcovitý zpravidla delší než stvol). Na stvolu bývá uložen terminálně. 
•	doba květu: VI. – IX.
•	plody, semena: plodem je dvoupouzdrá  tobolka vejčitého tvaru, která se otevírá víčkem. Každá tobolka obsahuje 10 – 20 hranatých semen hnědé barvy. Celý klas obsahuje více než  14 000 semen. (Tříska J. 1979, Korbelář J. a Endris Z. 1981, Tříska J. 1979, Patočka K. 1984, Aichele D., Golte – Bechtle M. 1993, V.Jirásek a  F.Starý 1986)

Obsahové látky:
Slizy, třísloviny, glykosid aukubin a catapol, vápník, hodně xantofylu, vitamín C, provitamin A (beta karoten), kyselinu křemičitou, kyselinu citronovou, loliolid, tyrosol, fenolové kyseliny, enzymy invertin a emulsin, uhlohydrát xylin a látky fytoncidní (rostlinná antibiotika). (Tříska J. 1979, Korbelář J. a Endris Z. 1981, V.Jirásek a  F.Starý Csc. 1986,  http://sk2.wz.cz/lecive_rostliny/jitrocel.htm, http://Léčivé rostliny Standy Korbela - Jitrocel.htm )

Ekologie:
Stanovištní podmínky: Roste  v několika poddruzích velmi hojně podél cest, na rumištích, hřištích (výborně snáší sešlapávání), na chodnících, pastvinách a na polích. Vyskytuje se převážně na neobdělávané půdě, zřídka však na zemědělské půdě. Zde pak převážně v pícninách, v travních porostech a jetelovinách. Výskyt na orné půdě je ojedinělý, v poslední době však výskyty stoupají. Na nezemědělské půdě se šíří do nejbližšího okolí rostliny vypadáváním semen z tobolek. Semena procházejí nepoškozená zažívacím traktem zvířat a mohou se tedy šířit i statkovými hnojivy. Semena ve vlhkém prostředí slizovatí a stávají se lepivými. Ulpívají na obuvi a končetinách zvířat a mohou tak být také rozšiřována. Na orných půdách nemá z důvodu každoročního zpracovávání půdy dobré podmínky k šíření. Výskyt zde bývá způsoben příměsí semen v osivu některých drobnosemenných plodin, zejména jetelovin a trav.
Podmínky růstu: Jitrocel upřednostňuje půdy bohaté na živiny (zejména bohaté dusíkem – nitrofilní druh), vlhké, písčité nebo hlinité půdy. Vyhledává plné oslunění, ale plně se rozvíjí i v polostínu a na chudých a suchých půdách. Velmi dobře odolává sešlapu. Je to tedy velmi tolerantní druh vzhledem ke stanovištním podmínkám.
(Tříska Jan 1979, Čihař J. a kol.1978, Patočka K. 1984, Aichele D., Golte – Bechtle M.1993, http://genbank.vurv.cz/plevele/plevele_1.asp)

Význam a využití v praxi: 
Vzhledem k ojedinělému výskytu na zemědělské půdě je při intenzivním obhospodařování půdy hospodářský význam tohoto plevele malý. Problematickým se může stát v mezerovitých porostech při vyhynutí plodiny nebo při špatném založení travních porostů. Zde může být jeho odstranění zvláště obtížné. 
Jitrocel větší je léčivkou, podobně jako jeho blízký příbuzný jitrocel kopinatý (plantago lanceolata L.), který je ovšem uznávanější. Proto bývá jitrocel větší užíván pouze  v lidovém léčitelství. Pravděpodobně nejběžněji se jitrocele využívá k zevnímu přikládání na poranění, popáleniny, místa bodnutá hmyzem, puchýře apod. Jeho semena spolu se semeny jiných jitrocelů slouží k přípravě projímavého slizu - laxativum. K tomuto účelu se v naší republice úspěšně pěstuje jitrocel blešník (plantago psyllium L.), který obsahuje největší množství účinného slizu. Semena tohoto blízce příbuzného druhu jsou prvotní přísadou v projímadle Metamucil. (Slizy – glycidy, které vodou silně bobtnají. Jsou viskózní a proto se používají při zácpě. Pokrývají a chrání sliznici. Snižují též místní dráždivost např. některých kyselin a zabraňuje jejich pronikání k zaníceným místům. Pod ochranou slizů se sliznice lépe hojí. Užívají se také jako projímadla a při žaludečních, střevních, hrtanových a ústních onemocněních). Planě rostoucí rostliny bývají kontaminovány dusíkatými látkami a těžkými kovy, proto se farmaceuticky užívané rostliny především pěstují. 
Medicínsky má jitrocel svíravé, chladivé, hojivé, diuretické a antiseptické účinky. V omezené míře též působí jako protijed (antidotum). Snižuje hladinu krevního cukru. Pro tyto účely se nejčastěji užívá výluh nebo čaj ze sušené drogy. Uvolňuje hleny, pomáhá odkašlávání (sirup) a upravuje stolici. 
Zelené rostliny mohou sloužit jako součást píce. Semena jsou dobrým krmivem volně žijících ptáku i doma chovaných exotů. Jitrocel je jedlý. Je zvláště vhodný jako salát, ale může se užít i jako vařená zelenina. Pro tyto účely se hodí pouze mladé rostliny. Starší rostliny vyrostlé na suchých a slunných místech bývají příliš vláknité a houževnaté a obsahují více tříslovin. Neznamená to však že jsou nepoživatelné. Stále se dají použít na výluhy a čaj. (MUDr. J.Korbelář Csc., Endris Z. 1981, V.Jirásek  a F.Starý 1986, http://sk2.wz.cz/lecive_rostliny/jitrocel.htm, http://Léčivé rostliny Standy Korbela - Jitrocel.htm)

Zajímavosti:
Jitrocel větší je velmi starou léčivkou. Jeho účinky byly známy již ve starověku. Poprvé jej popsali a pojmenovali staří Řekové (Dioskorides). Ve středověku byl užíván jako „všelék“ a jeho působení bylo často přeceňováno. Jitrocel se později rozšířil z Evropy do Ameriky s prvními Evropany. Proto jej domorodci nazývali „stopa bílého muže – „Englishman's foot“. Zřejmě v jitrocelu viděli stejnou podobnost  jako Řekové, kteří jej poprvé popsali. Latinský název plantago totiž označuje plosku nohy (chodidlo). Američtí domorodci si velmi brzy osvojili jeho léčivé a blahodárné účinky a dnes jitrocel zdomácněl prakticky v celé severní Americe. (http://Common Plantain (Plantago major).htm)

Použitá literatura: 
Tříska Jan (1979): Evropská flóra. ATRIA Praha: 151
MUDr. J.Korbelář Csc., Endris Z. (1981): Naše rostliny v lékařství. Avicenum Praha: 180
Rystonová I. (1996): Byliny a jejich lidové názvy. Vodnář Praha: 110
Dr.Čihař J. a kol. (1978): Příroda v ČSSR. Práce Praha: 155
Patočka K. (1984): Hledání Přírody. Blok Brno: 86
Aichele D., Golte – Bechtle M. (1993): Was blüht denn da? VERLAGS – GmbH & Co. Stuttgart: 390
Doc.RNDr.V.Jirásek Csc. a RNDr.PhMr. F.Starý Csc. (1986): Atlas rostlin. SPN Praha: 31  

WWW: http://genbank.vurv.cz/plevele/plevele_1.asp
  http://sk2.wz.cz/lecive_rostliny/jitrocel.htm
  http://Léčivé rostliny Standy Korbela - Jitrocel.htm
  http://Common Plantain (Plantago major).htm