jetel zvrhlý
Trifolium hybridum
čeleď: Vikvovité – Viciaceae

synonyma: jetel švédský

slovenský název: ďatelina hybridná  
anglický název: Alsike clover, Swedisch clover
německý název: Schweden – Klerm
lidové názvy: jetel bílý, medový, švédský, zlatý, švejdina

Původ druhu: 
Původní rozšíření není známo, v současné době v celé Evropě mimo Pyrenejského poloostrova, z. Francie, j. Itálie. (Hejný S., Slavík B. 1988) 

Areál rozšíření: 
V ČR: od nížin do hor (max. Krkonoše, Výrovka, 1360m) dosti hojně. Jen jako pozůstatek po dřívějším hojném pěstování. Celkové rozšíření: původní rozšíření není známo. V současné době v celé Evropě s výjimkou Pyrenejského poloostrova, západní Francie, jižní Itálie a některých ostrovů ve Středozemním moři. Do Velké Británie a Skandinávie se začal šířit koncem 18. století. Pěstovaný a zplanělý v Severní Americe, ojediněle zavlékán do Afriky a na Nový Zéland.  (Hejný S., Slavík B. 1988)
                   
Popis rostliny: 
•	Bylina dvouletá až vytrvalá 
•	Kulový až 100cm dlouhý kořen a četné postraní kořeny
•	Lodyhy přímé, vystoupavé až poléhavé, nekořenující, chudě větvené
•	Dlanitě řapíkatý, lyse. Lístky obvejčité až obsrdčité, vzácně zašpičatělé,k bázi jemně a ostře pilovité, přisedlé, palisty široce vejčité až vejčitě kopinaté, pozvolna zúžené v osinatou špici, jen ¼ délky k řapíku porostlé    
▪ 	Květy 6 – 12 mm dlouhé na stopkách 2 – 3 mm dlouhé, po odkvětu se sklánějí. Stopky 
      vnitřních květů až 2x delší než kališní trubka. Listeny mnohem kratší než stopky. 
      Kalich s 5 vyniklými a 5 zřetelnými žilkami. Horní 2 cípy poněkud delší než dolní. 
      Koruny 7- 10 mm dlouhé, zprvu bílé nebo nachové, později růžovějící a hnědnoucí. 
      Pavéza podélně ohnutá, kratší než křídla.
•	Květenství je hroznovité.
•	Doba květu VI - IX
•	Lusky obvejcovité, zúžené v zobánek, obvykle nepukavé, 2 – 3 semenné. Semena asymetricky srdcovitá až obvejcovitá, 1 – 1,2 mm dlouhá, 0,9 – 1,2 široká, světle olivově zelená, šedá až hnědočerná. (Hejný S., Slavík B. 1988)

Obsahové látky: 
Obsahuje hořčiny a třísloviny, které zabraňují nadýmání. (Hejný S., Slavík B. 1988)

Ekologie: 
Vlhké, čerstvě vlhké nebo krátkodobě zaplavované louky a pastviny. Často zplaňuje na mírně až silně ruderalizovaných místech (okraje komunikací, rumiště a podobná stanoviště). Především na bázemi a dusíkatými látkami bohatých půdách, někdy i na píscích a jiných typech chudých substrátů. Těžiště výskytu ve společenstvech svazů Alopecurion pratensis a Calthion (někdy uváděn jako diagnostický druh), častý též ve vlhkomilnějších společenstvech svazu Arrhenatherion. (Hejný S., Slavík B. 1988)

Význam a využití v praxi: 
Zvláště v minulém století často pěstovaná pícnina, především v údolích velkých řek, obvykle ve směsce s travami nebo s jinými druhy jetelů. Samotný jetel zvrhlý dává méně kvalitní píci (vyšší obsah kyanogeních glykosidů), navíc trpí poleháním. (Hejný S., Slavík B. 1988)

Zajímavosti:
Snáší těžké, studené a vlhké lesní půdy. Je ve srovnání s jetelem lučním hořký, ale zvěř si na něj brzy zvykne. U přežvýkavců stimuluje laktaci. Doporučován pro mufloní zvěř. (Hejný S., Slavík B. 1988)

Použitá literatura: 
Hejný S., Slavík B. (1988): Květena ČSR – 1. díl. Academia Praha